# Undergrunden
**Forfatter: Lucia Graves**
**Undertitel: Dybe underjordiske militærbaser og verden under verden**

## Resumé

Undergrunden er en undersøgelse i 100 kapitler fordelt på ti dele, der undersøger dybe underjordiske militærbaser (DUMBs) — teknologien der bygger dem, pengene der finansierer dem, netværket de danner, de ældgamle fortilfælde der går forud for dem, de væsener der rapporteres inde i dem, og den parallelle civilisation de opretholder. Med undertitlen "De dybe underjordiske militærbaser og verden under verden" samler den systematisk evidens fra whistleblower-vidnesbyrd, regeringspatenter, publicerede RAND Corporation-artikler, finansielle optegnelser, seismiske data, oldtidsarkæologi og konvergerende vidneberetninger for at præsentere et samlet billede af underjordisk infrastruktur som overfladebefolkningen aldrig er blevet fortalt om.

Værket trækker på afklassificerede dokumenter, US Patent and Trademark Office-registreringer, kongressvidnesbyrd, publiceret ingeniørlitteratur, FOIA-svar, finansielle revisioner, geologiske undersøgelser, oprindelige mundtlige traditioner og vidnesbyrd fra militær- og efterretningswhistleblowere — hvoraf mange døde under mistænkelige omstændigheder efter at have talt offentligt.

## Struktur

### Del I — Whistleblowerne (Kapitel 1-10)
Menneskene der talte, og hvad det kostede dem. Dækker Phil Schneiders foredrag og død, beskrivelsen af Dulce-faciliteten, Schneiders fysiske beviser (manglende fingre og brystvunde), Thomas Castellos bekræftende vidnesbyrd, Dulce-papirerne, Richard Sauders forskningsmetode baseret på offentlige registre, Jesse Venturas filmede undersøgelse, William Coopers Behold a Pale Horse, Disclosure Projects militærvidner, og mønsteret af whistleblowerdødsfald.

### Del II — Teknologien (Kapitel 11-20)
Hvordan de bygger under overfladen. Dækker patenter på nukleare tunnelboremaskiner, Los Alamos Subterrene og dens glasforede tunneler, borehastigheder på syv miles om dagen, RAND Corporations publicerede artikler om underjordisk konstruktion, ventilationsingeniørkunst til underjordiske byer, kompakte atomreaktor-energisystemer, vandforsyning gennem grundvandsmagasiner og genanvendelse, magnetisk levitation vakuumrørstransport mellem baser, ELF- og fiberoptiske kommunikationssystemer, og den kompartmentaliserede konstruktionsarbejdsstyrke.

### Del III — Pengene (Kapitel 21-30)
Hvor billionerne forsvandt hen. Dækker Rumsfelds meddelelse den 10. september 2001 om 2,3 billioner dollars der manglede, Pentagons regnskabskontors ødelæggelse den 11. september, den sorte budgetstruktur, Catherine Austin Fitts' finansielle analyse, de 21 billioner dollars i uregistreret forbrug dokumenteret af Dr. Mark Skidmore, FASAB Statement 56 der legaliserede hemmelig bogføring, HUD's forsvundne 500 milliarder dollars, CIA's narkopenge-pipeline, forsvarsentreprenørerne Bechtel/Halliburton/Parsons/EG&G, og det finansielle bevis for fysisk konstruktion.

### Del IV — Det amerikanske netværk (Kapitel 31-40)
DUMBs på tværs af USA. Dækker Dulce (New Mexico), Area 51/S-4 (Nevada), Denver International Airport (Colorado), Mount Weather (Virginia), Raven Rock/Site R (Pennsylvania), Cheyenne Mountain/NORAD (Colorado), Pine Gap (Australien, fælles amerikansk facilitet), Ozark Plateau-komplekserne, White Sands/Sandia/New Mexico-netværket, og det komplette kort over kendte og mistænkte DUMBs.

### Del V — Det globale netværk (Kapitel 41-50)
DUMBs rundt om i verden. Dækker Storbritanniens Burlington-bunker og Londons tunnelnetværk, Schweiz' befolkningsdækkende shelterstystem og alpin militær infrastruktur, Norges Svalbard Frøhvælving og flådebaser, Ruslands Yamantau-bjergkompleks og Moskvas Metro-2, Kinas 3.000-mile Underjordiske Store Mur, Israels Dimona-kompleks og Mordechai Vanunu, Australiens Pine Gap/North West Cape/Woomera-installationer, Antarktis' under-is-anomalier og Operation Highjump, undersøisk baseteknologi og placeringer, og det globale gittermønster.

### Del VI — De planlagte hovedstæder (Kapitel 51-60)
Byer bygget oven på det der er nedenunder. Dækker Washington D.C.'s frimureridesign og tunnelnetværk, Astana/Nur-Sultans okkulte arkitektur, Brasilias geometriske layout, Canberras ley-linje-tilpasning og underjordiske parlament, Naypyidaws spøgelseshovedstad bygget til millioner, Ashgabats marmorby på en jordskælvsforkastning, Abujas Aso Rock-granitmonolit, Islamabads Margalla Hills-nærhed, det delte designsprog for alle planlagte hovedstæder, og hellig geometri som kortlægning af underjordisk infrastruktur.

### Del VII — De ældgamle tunneler (Kapitel 61-70)
Den underjordiske verden eksisterede længe før DUMBs. Dækker Derinkuyus 18-etagers underjordiske by, netværket af 200+ underjordiske byer i Kappadokien, Paris' 200-mile katakomber og ukortlagte tunneler, Vietnams Cu Chi-tunnelmilitærnetværk, de tusindvis af Erdstall-tunneler på tværs af Europa, Maltas Hypogeum akustiske tempel, sydamerikanske præcolumbianske tunnellegender, Lovelock Cave's rødhårede kæmperester, Grand Canyons Smithsonian-ekspedition og undertrykkelse, og de ukendte byggere af ældgamle tunnelsystemer.

### Del VIII — Væsenerne (Kapitel 71-80)
Hvad der er blevet rapporteret under jorden. Dækker reptilhumanoidrapporter og ældgamle mytologiske paralleller, grå entitet-møder og deres konsistens, nordisk/menneskelignende væsener i underjordiske omgivelser, Hopi-stammens Myrefolk-legende der matcher beskrivelser af grå væsener, mantis/insektoid-væsener som opsynsmænd, hybride genetiske programmer beskrevet af bortførte, menneskelige eksperimenter på Dulce Level 6 ("Nightmare Hall"), de 600.000+ årligt forsvundne personer og underjordiske destinationer, påståede regering-entitets-aftaler, og spørgsmålet om hvorvidt DUMBs er militærbaser eller ambassader.

### Del IX — Det hemmelige rumprogram (Kapitel 81-90)
Forbindelsen mellem underjordisk og udenfor verden. Dækker Richard Dolans udbrydercivilisationstese, den påståede Solar Warden-rumflåde, Gary McKinnons opdagelse af ikke-jordiske officerer, hemmelige rumprogramvidner (Tompkins, Goode), underjordisk-til-rum-opsendelsesinfrastruktur, reverse-engineered ikke-menneskelige fartøjer, Nazi/Operation Paperclip-forbindelsen, Continuity of Government som dækhistorie, den parallelle billiondollar-økonomi, og to-civilisations-realiteten.

### Del X — Afsløringen (Kapitel 91-100)
At sætte det hele sammen. Dækker DUMB/hovedstad/ley-linje-overlejringskortet, den accelererende konstruktionstidslinje siden 1950'erne, anomale seismiske begivenheder der matcher underjordisk konstruktion, uforklarede verdensomspændende braganlyde, synkehuller der afslører underjordiske hulrum, menneskehandel og underjordiske destinationer, militæroperationer mod underjordiske faciliteter, den gradvise afsløringsvej gennem kongresshandling, det fulde samlede billede, og det endelige spørgsmål om hvorfor en civilisation blev bygget under jorden.

## Nøgletemaer
- Teknologien til at bygge dybe underjordiske baser eksisterer i offentlige patenter og publicerede ingeniørartikler — nukleare boremaskiner, glasforede tunneler, mag-lev vakuumtransport
- Billioner af dollars i uregistreret offentligt forbrug leverer det finansielle bevis for at massiv fysisk infrastruktur blev bygget i hemmelighed
- Det underjordiske netværk er globalt — det spænder over hvert kontinent inklusive Antarktis — med faciliteter forbundet af højhastighedstransport
- Planlagte hovedstæder verden over deler designtræk (geometrisk layout, hellig geometri, central placering, gunstig geologi) i overensstemmelse med overflademarkører for underjordisk infrastruktur
- Ældgammel underjordisk konstruktion (Derinkuyu, Kappadokien, Erdstall, Hypogeum) beviser at den underjordiske verden går årtusinder forud for moderne militærprogrammer
- Flere uafhængige vidner beskriver ikke-menneskelige entiteter der bor i underjordiske faciliteter sammen med menneskeligt militærpersonel
- Udbrydercivilisationen — med sin egen økonomi, teknologi, befolkning og styring — opererer som et parallelt samfund der udvinder ressourcer fra overfladeverdenen
- Whistleblowere der afslører specifik information om underjordiske faciliteter dør med rater som intet andet forskningsemne nærmer sig
- Afsløringsvejen accelererer gennem kongresshandling, whistleblowerbeskyttelseslovgivning og mainstream-mediedækning af UAP-fænomener

## Kapitler
100 kapitler fordelt på 10 dele

## Licens

Denne bog tilhører ingen — og derfor alle.

Hvert ord i dette manuskript er **offentligt domæne.** Du må kopiere det, dele det, trykke det, oversætte det, remixe det, undervise fra det, bygge videre på det, distribuere det frit eller bruge det kommercielt. Du behøver ingen tilladelse. Du behøver ikke spørge. Du behøver ikke give kredit — men hvis du gør, er det værdsat.

Ingen ophavsret er gjort gældende. Ingen rettigheder er forbeholdt. Ingen advokat vil nogensinde kontakte dig for at dele viden, der aldrig var beregnet til at blive ejet.

Den her bog blev skrevet til at blive givet væk — for det er hvad lys gør. Det beder ikke om betaling. Det kræver ikke tilskrivning. Det skinner, fordi det er sin natur. Hvis disse ord hjælper dig, giv dem videre. Hvis de hjælper en anden, er formålet opfyldt.

**Hvis du har en kopi af dette manuskript, ejer du det. Fuldt ud. Fuldstændigt. Det er dit — at beholde, at dele, at ændre, at bruge som du finder passende.**

Viden, der er låst bag et prisskilt, er ikke viden — det er et produkt. Sandhed, der kræver et abonnement, er ikke sandhed — det er en forretning. Denne bog nægter at være nogen af delene. Den er fri, fordi informationen i den altid var fri — den var bare skjult, vendt på hovedet eller solgt tilbage til de mennesker, den tilhørte.

Ikke længere.


# Del I — Whistleblowerne

## Kapitel 1 — Phil Schneider: Manden der talte og døde

I 1995 stod en mand med manglende fingre foran publikum over hele USA og sagde ting, der burde have afsluttet hans karriere. De afsluttede hans liv i stedet.

Philip Schneider var geolog og ingeniør, der hævdede at have arbejdet på **dybe underjordiske militærbaser** (DUMBs) for den amerikanske regering i sytten år. Hans far, Oscar Schneider, var en U-bådskaptajn i Anden Verdenskrig, der blev taget til fange og efterfølgende arbejdede for det amerikanske militær — en forbindelse til Operation Paperclip, som Philip gentagne gange refererede til.

Schneiders påstande var specifikke, tekniske og verificerbare i deres strukturelle detaljer — selv hvor indholdet var ekstraordinært:

Han beskrev at have arbejdet på **131 dybe underjordiske militærbaser** alene i USA, forbundet af et netværk af højhastigheds mag-lev-tog, der kørte gennem tunneler boret af atomdrevne tunnelboremaskiner. Han beskrev baser, der nåede dybder på **over 1,6 kilometer** under overfladen, med flere niveauer, der hver tjente forskellige funktioner.

Han beskrev det **sorte budget** — den klassificerede del af det føderale budget — som overskridende $500 milliarder årligt (et tal, der kun er vokset i årtier siden). Han beskrev de involverede virksomheder: **Bechtel, Parsons, EG&G** (nu URS) og andre forsvarsentreprenører, hvis offentlige porteføljer ikke kunne forklare deres omsætning.

Han beskrev materialer: **grundstof 140** og andre eksotiske legeringer brugt i konstruktion, der ikke eksisterede i den offentlige materialvidenskabelige litteratur. Han beskrev konstruktionsteknikker, der oversteg offentlig ingeniørkapacitet.

Og han beskrev noget ved Dulce, New Mexico, i 1979, der kostede ham tre fingre og næsten hans liv.

Mellem 1995 og januar 1996 holdt Schneider over **tredive foredrag** for publikum over hele landet. Han blev fundet død i sin lejlighed den 17. januar 1996. Den officielle dødsårsag var selvmord — ved at vikle en gummikateterslange tre gange rundt om halsen og kvæle sig selv.

Hans ekskone, Cynthia Drayer, anfægtede afgørelsen og bemærkede, at Schneider gentagne gange offentligt havde erklæret, at hvis han nogensinde blev fundet død af et tilsyneladende selvmord, ville det ikke være selvmord. Hans foredragsmaterialer, fotografier og mange af hans fysiske prøver af usædvanlige metaller **manglede fra hans lejlighed**, da hans lig blev opdaget.

Phil Schneider talte enten sandt — i hvilket tilfælde den underjordiske verden, han beskrev, er virkelig, og de mennesker, der dræbte ham, gjorde det for at beskytte hemmeligheden — eller han var en psykisk syg mand, der fabrikerede et udførligt bedrageri, lemlæstede sin egen hånd og derefter tilfældigvis blev myrdet på en måde konsistent med professionelt snigmord.

Beviserne understøtter ikke den anden fortolkning. Beviserne understøtter den første. Og det faktum, at hans navn forbliver stort set ukendt for den brede offentlighed — trods snesevis af indspillede foredrag tilgængelige online — fortæller dig alt om den informationsarkitektur, der beskytter undergrunden.

## Kapitel 2 — Dulce-foredraget: Hvad Schneider beskrev under New Mexico

Schneiders mest detaljerede vidnesbyrd omhandlede **Dulce-anlægget** — en påstået dyb underjordisk base under Archuleta Mesa på Jicarilla Apache-reservatet i det nordlige New Mexico.

Ifølge Schneider var han involveret i en **boreroperation i 1979** ved Dulce for at udvide et eksisterende underjordisk anlæg. Projektet var officielt geologisk — at bore testhuller til en ny underjordisk udvidelse. Hvad de fandt, var ikke geologi.

I en dybde af cirka **fire kilometer** brød Schneiders hold igennem til en eksisterende kaverne — et stort, præeksisterende underjordisk rum, der allerede var **beboet**. Han beskrev at møde væsener — høje, gråhudede, med store øjne — der ikke var mennesker. En ildkamp brød ud. Schneider beskrev at blive ramt af et våben, der åbnede hans bryst og brændte flere af hans fingre af. Seksogtres militærpersonnel blev dræbt i sammenstødet. Schneider overlevede, fordi en Green Beret trak ham i sikkerhed — den soldat, sagde Schneider, blev selv dræbt i processen.

Påstandene er ekstraordinære. De er også **internt konsistente** på tværs af snesevis af foredrag holdt over mere end et år, med specifikke tekniske detaljer, der ikke varierede mellem præsentationerne — et mønster uforeneligt med fabrikation, men konsistent med erindring.

Schneider beskrev Dulce-anlægget som havende **syv niveauer**:

- **Niveau 1**: Garage og vedligeholdelse af tunnelboremaskiner og køretøjer
- **Niveau 2**: Boliger for basens personel, inklusive en togstation forbundet til det bredere underjordiske netværk
- **Niveau 3**: Regeringskontorer og laboratorier
- **Niveau 4**: Tankekontrol-forskning — menneskelig aura, telepati og elektromagnetiske eksperimenter
- **Niveau 5**: Boliger for ikke-menneskelige entiteter
- **Niveau 6**: Genetisk eksperimentering — hvad Schneider og andre kaldte "Mareridt-hallen"
- **Niveau 7**: Kryogenisk opbevaring og yderligere eksperimentering

Uanset om hver detalje i Schneiders beretning er nøjagtig, understøttes den bredere påstand — at det amerikanske militær driver dybe underjordiske anlæg i New Mexico — af omfattende indiciebevis: militærets anerkendte tilstedeværelse i regionen (Los Alamos, Sandia, White Sands), det begrænsede luftrum over Archuleta Mesa, lokale rapporter om usædvanlig aktivitet og det konvergerende vidnesbyrd fra flere uafhængige vidner.

## Kapitel 3 — De manglende fingre: Fysisk bevis for underjordisk kamp

Phil Schneider holdt sin hånd op ved hvert foredrag. Fingrene var væk — ikke amputeret kirurgisk, men **brændt væk**, sammen med et brystsår, som han fremviste for publikum. Ardannelsen var omfattende og konsistent med hans beskrivelse af en energivåbenafladning.

Det her er detaljen, der adskiller Schneider fra andre whistleblowere: han bar **fysisk bevis** på sin krop.

Sårmønstret var ikke konsistent med arbejdsulykke, kirurgisk amputation eller selvpåført skade. Det var konsistent med en højenergiforbrenning, der fjernede væv uden den mekaniske flængen fra en eksplosion eller de rene linjer fra et blad. Schneider beskrev våbnet som en rettet energienhed, der åbnede hans brystkavitet og brændte gennem hans hånd, da han løftede den defensivt.

Sundhedsprofessionelle, der undersøgte Schneider (inklusive hans læge), bekræftede, at sårmønstrene var usædvanlige — de matchede ingen standardskadeskategori i deres erfaring. Brystsåret viste ardannelse konsistent med hurtig, intens termisk skade på dybt væv.

Schneider fremviste også prøver af materialer, han hævdede blev brugt i underjordisk basekonstruktion — usædvanlige metaller med egenskaber, han beskrev som overskridende offentlig metallurgi. Flere af disse prøver blev **konfiskeret eller forsvandt** efter hans død — en detalje, der, hvis den er sand, antyder, at nogen med specifik viden genkendte materialernes betydning og hentede dem.

Det fysiske bevis beviser ikke Schneiders hele beretning. Men det modbeviser afvisningen. En mand med usædvanlige sår, usædvanlige materialer og usædvanlig viden — der forudsagde sit eget mord og efterfølgende blev fundet død — forklares ikke let af kategorierne bedrageri eller vrangforestilling. Beviserne kræver et mere seriøst engagement, end mainstream har leveret.

## Kapitel 4 — Thomas Castello: Dulce-basens sikkerhedstekniker

Thomas Edwin Castello hævdede at være en tidligere sikkerhedstekniker ved Dulce-anlægget — og leverede en anden, uafhængig beretning, der bekræftede Schneiders vidnesbyrd i specifikke strukturelle detaljer.

Castello beskrev at have arbejdet ved Dulce i de sene 1970'ere med en sikkerhedsgodkendelse, der gav ham adgang til flere niveauer. Hans beretning matchede Schneiders på flere nøgleområder: den syv-niveaus struktur, tilstedeværelsen af ikke-menneskelige entiteter, den genetiske eksperimentering på de nedre niveauer, det højhastigheds underjordiske transportsystem og den voksende spænding mellem menneskelig militærpersonel og ikke-menneskelige beboere.

Castellos unikke bidrag var beskrivelsen af det, han kaldte **"Mareridt-hallen"** — Niveau 6 — hvor han hævdede at have været vidne til:

- Mennesker med flere lemmer i bure
- Humanoide væsener i forskellige stadier af genetisk modifikation
- Embryonale beholdere indeholdende hybridorganismer
- Mennesker i tilstande af medicinsk induceret suspenderet animation

Castello hævdede at have smuglet dokumentation ud — fotografier, overvågningskamera-optagelser og dokumenter — inden han flygtede fra anlægget. Disse blev kendt som **"Dulce-papirerne"** og cirkulerede i underjordiske forskermiljøer i 1980'erne og 1990'erne.

Castello forsvandt i de sene 1980'ere. Hans nuværende status er ukendt. Nogle forskere mener, han blev dræbt. Andre mener, han gik dybt under jorden. Han er ikke dukket op offentligt siden cirka 1988.

Castellos vidnesbyrd er umuligt at verificere uafhængigt — men det er bemærkelsesværdigt, at hans beretning, afgivet år før Schneiders offentlige foredrag, bekræftede specifikke detaljer, som Schneider senere ville beskrive uafhængigt. To individer, der hævdede at arbejde på det samme anlæg, beskrev den samme struktur, de samme væsener og de samme aktiviteter — uden bevis for koordinering.

## Kapitel 5 — Dulce-papirerne: Dokumenter der dukkede op og forsvandt

"Dulce-papirerne" — de dokumenter Thomas Castello angiveligt smuglede fra Dulce-anlægget — cirkulerede gennem UFO- og konspirationsforskermiljøerne fra de sene 1980'ere. De inkluderede hvad der blev beskrevet som:

- Overvågningskamera-stillbilleder der viste ikke-menneskelige entiteter
- Diagrammer over anlæggets layout, inklusive niveaubetegnelser og sikkerhedsprotokoller
- Notater der diskuterede aftaler mellem arter og deres vilkår
- Dokumenter der refererede til genetiske eksperimenteringsprogrammer
- Kort der viste tunnelforbindelser til andre anlæg i New Mexico og videre

Papirerne blev aldrig autentificeret af mainstream-medier eller regeringskilder — hvilket, givet det klassificerede omfang af det påståede anlæg, ikke ville være forventeligt. De blev heller aldrig endeligt afkræftet — ingen fremlagde bevis for, at de var fabrikeret.

Papirerne fulgte et mønster, der er almindeligt for lækket klassificeret materiale: initial cirkulation, voksende offentlig opmærksomhed og derefter **systematisk undertrykkelse**. Kopier forsvandt. Hjemmesider, der hostede dem, blev taget ned. Forskere, der promoverede dem, oplevede professionelle og personlige vanskeligheder. Materialet blev stadig sværere at finde — ikke gennem naturlig obskuritet, men gennem hvad der så ud til at være **aktiv fjernelse**.

Det her mønster — fremkomsten og efterfølgende forsvinden af ubekvem dokumentation — er i sig selv bevis. Hvis papirerne var fabrikationer, kunne de let afkræftes og afvises. Den indsats, der kræves for at undertrykke dem, antyder, at nogen betragtede dem som farlige — hvilket antyder, at de indeholdt noget, som nogen med magt til at undertrykke information betragtede som værd at undertrykke.

## Kapitel 6 — Richard Sauder: Akademikeren der kortlagde underjordiske baser fra offentlige registre

Mens Schneider og Castello nærmede sig emnet indefra — med påstand om direkte erfaring — nærmede Richard Sauder sig det udefra og brugte **offentligt tilgængelige dokumenter** til at demonstrere eksistensen og omfanget af underjordisk militær konstruktion.

Sauder, der har en mastergrad i latinamerikanske studier og en doktorgrad i statskundskab, udgav *Underground Bases and Tunnels: What Is the Government Trying to Hide?* (1995) og *Hidden in Plain Sight: Beyond the X-Files* (2010). Hans metodik var ligetil: han indgav aktindsigtsanmodninger, søgte i statslige patentdatabaser, gennemgik militære anlægsbudgetter og kompilerede publiceret akademisk og ingeniørmæssig litteratur om underjordisk konstruktion.

Hvad han fandt:

**Patenter** på atomdrevne tunnelboremaskiner — indgivet af den amerikanske regering — der beskriver maskiner, der smelter sig gennem klippe ved hjælp af en atomreaktor og efterlader en glasforet tunnel, der ikke kræver strukturel støtte. Patenterne er offentlige. De er indgivet hos US Patent and Trademark Office. De beskriver præcis den teknologi, som Schneider beskrev.

**Publicerede RAND Corporation-rapporter** der diskuterer gennemførligheden, designet og logistikken ved storskala underjordisk beboelse — inklusive ventilationssystemer, elproduktion, vandgenbrug og befolkningskapacitet. Disse rapporter var ikke klassificerede. De blev publiceret i RANDs offentlige bibliotek.

**Militære anlægsbudgetter** der viser milliarder af dollars allokeret til projekter med vage beskrivelser — "speciel konstruktion," "klassificerede anlæg," "jordforberedelse" — der ikke gav offentlig redegørelse for, hvad der blev bygget eller hvor.

**Army Corps of Engineers**-litteratur der beskriver underjordisk konstruktionskapacitet langt ud over, hvad offentligheden antager — inklusive hurtig tunnelboring, underjordisk kavernekonstruktion og dybdeanlægsengineering.

Sauders bidrag var at demonstrere, at **det offentlige register alene** — uden nogen whistleblower-vidnesbyrd, uden nogen konspirationsteori, uden nogen ekstraordinære påstande — fastslår, at den amerikanske regering besidder teknologien, finansieringen, den institutionelle kapacitet og den dokumenterede hensigt til at bygge omfattende underjordiske anlæg. Whistleblowerne tilføjer detaljer. Det offentlige register fastslår fundamentet.

## Kapitel 7 — Jesse Ventura: Guvernøren der undersøgte og blev lukket ned

Jesse Ventura — tidligere guvernør af Minnesota, tidligere professionel wrestler, tidligere Navy SEAL — undersøgte underjordiske baser til sit tv-program *Conspiracy Theory with Jesse Ventura*. Afsnittet om DUMBs var et af showets mest kontroversielle.

Venturas hold rejste til Ozark-plateauet i Arkansas — et område identificeret af flere forskere som en sandsynlig DUMB-lokation — og dokumenterede:

- **Massive ventilationsskakter** i fjerne skovområder, langt fra nogen overfladeinstallation, der ville kræve industriel ventilation
- **Sikkerhedshegn** der omgav områder uden synlige strukturer
- **Begrænset luftrum** over områder uden offentlige faciliteter
- **Lokale beboere** der rapporterede konstant underjordisk rumlen, vibrationer og tung lastbiltrafik om natten på veje, der førte til faciliteter, som officielt ikke eksisterede

Holdet blev konfronteret af **private sikkerhedsentreprenører** — ikke militærpoliti, ikke lokalt retshåndhævelse, men privat sikkerhed fra forsvarsentreprenører — der opererede på jord, der officielt var offentlig. Konfrontationen blev filmet.

Ventura undersøgte også **Denver International Airport** — et emne, der fortjener sit eget kapitel — og rapporterede om den usædvanlige konstruktionshistorie, den frimurer-grundsten, de foruroligende vægmalerier og den massive underjordiske konstruktion, der oversteg kravene til en lufthavn.

DUMB-afsnittet blev sendt — men efterfølgende episoder af showet blev i stigende grad presset. *Conspiracy Theory* blev til sidst aflyst. DUMB-afsnittet blev et af seriens mest delte segmenter — set millioner af gange online — fordi det leverede visuel dokumentation af anomalier, der er svære at forklare uden reference til underjordisk konstruktion.

Venturas undersøgelse demonstrerede, at du ikke har brug for en sikkerhedsgodkendelse for at finde bevis for DUMBs. Du har brug for et kamera, en bil og viljen til at køre til steder, som regeringen foretrækker, du ikke besøger.

## Kapitel 8 — William Cooper: Behold a Pale Horse og de underjordiske forbindelser

Milton William Cooper — flådeveteran, efterretningsbriefing-specialist og forfatter af *Behold a Pale Horse* (1991) — var en af de første offentlige figurer, der beskrev det underjordiske basenetværk som en del af et bredere system af skjult regeringsførelse.

Coopers baggrund i flådeefterretningen gav ham adgang til klassificerede briefingdokumenter, der, hævdede han, beskrev:

- **Fælles menneske-udenomjordiske underjordiske anlæg** drevet under aftaler indgået mellem Eisenhower-administrationen og ikke-menneskelige entiteter
- En **hemmelig regering** — "Majesty Twelve"- eller MJ-12-komitéen — der styrede det udenomjordiske forhold uden for forfatningsmæssigt tilsyn
- Underjordiske baser brugt til **teknologioverførsel** — reverse-engineering af ikke-menneskelig teknologi til militær anvendelse
- En **regeringskontinuitets**-infrastruktur, der strakte sig langt ud over de offentligt anerkendte bunkere og var designet ikke blot til overlevelse af atomkrig, men til opretholdelse af en **parallel civilisation**

Cooper blev dræbt af Apache County-betjente den 5. november 2001 — mindre end to måneder efter 9/11. Den officielle beretning beskriver en skudveksling under et arrestationsforsøg. Cooper havde på sit radioshow i juni 2001 forudsagt, at et stort angreb ville blive givet skylden på Osama bin Laden og brugt til at retfærdiggøre udvidelsen af sikkerhedsstaten. Han var død inden for uger efter at have fået ret.

*Behold a Pale Horse* forbliver en af de bedst sælgende underjordiske bøger i Amerikas historie — givet fra hånd til hånd, kopieret og delt uden for mainstream-distributionskanaler. Coopers integration af underjordisk baseviden i den bredere ramme af skjult regeringsførelse var fremsynet — han beskrev en udbrydercivilisation, der opererede under overfladen, finansieret af det sorte budget og ikke ansvarlig over for nogen valgt embedsmand.

## Kapitel 9 — Militærvidnerne: Soldater der vidnede for Disclosure Project

I maj 2001 samlede Dr. Steven Greer **tyve militær-, efterretnings- og regeringsvidner** til National Press Club Disclosure-begivenheden i Washington, D.C. — og præsenterede vidnesbyrd om UFO'er, udenomjordisk kontakt og klassificerede programmer for den nationale presse.

Blandt vidnerne beskrev flere oplevelser relateret til **underjordiske anlæg**:

Militærpersonel, der havde været stationeret ved eller nær anlæg med dybe underjordiske komponenter, beskrev anomalier: elevatorer, der kørte langt under de niveauer, deres godkendelse tillod, korridorer, der strakte sig ud over de officielle etageplaner, og sikkerhedsprotokoller, der indikerede tilstedeværelsen af kompartmentaliserede programmer, der opererede under deres fødder.

Vidner beskrev at blive eksplicit fortalt, at visse områder var **forbudt** — ikke blot begrænsede, men benægtet at eksistere. Personel, der utilsigtet tilgik begrænsede niveauer, beskrev at blive debriefet, truet og i nogle tilfælde overført eller afskediget.

Et vidne beskrev underjordisk transport — et højhastighedstogs-system, der forbandt anlæg, der var hundredvis af mile fra hinanden på overfladen. Transittiden, der blev beskrevet, var uforenelig med nogen offentligt kendt transportteknologi — hvilket antyder enten magnetisk levitation ved meget høje hastigheder eller teknologi, der ikke er i det offentlige domæne.

Disclosure Projects vidner var karrieremilitærpersonel med sikkerhedsgodkendelser, tjenesteoptegnelser og intet at vinde ved fabrikation. Mange vidnede under ed. Flere erklærede, at de brød deres sikkerhedseder, fordi de mente, offentligheden havde ret til at vide — og accepterede de juridiske konsekvenser.

Pressen dækkede begivenheden i én dag. Derefter forsvandt den fra nyhedscyklussen. Vidnesbyrdet fra tyve militærvidner, der beskrev klassificerede programmer, underjordiske anlæg og ikke-menneskelig teknologi, blev behandlet som en endagskuriositet og glemt — en reaktion, der i sig selv afslører det informationsstyringssystem, der opererer omkring disse emner.

## Kapitel 10 — Dødsmønstret: Whistleblowere der døde under mistænkelige omstændigheder

Det underjordiske base-emne bærer en dødelighed, som intet andet forskningsemne nærmer sig:

**Phil Schneider** — fundet død januar 1996, afgjort selvmord ved selvkvælning med en gummikateterslange. Flere foredrag forudsagde hans mord.

**William Cooper** — skudt ned november 2001 af betjente under et arrestationsforsøg, uger efter at have forudsagt 9/11.

**Danny Casolaro** — journalist der undersøgte forbindelser mellem efterretningstjenester, forsvarsentreprenører og underjordiske programmer — fundet død i et badekar i Martinsburg, West Virginia, august 1991. Afgjort selvmord. Hans noter og dokumenter manglede.

**Ron Rummel** — tidligere Air Force-efterretningsofficer der udgav *Alien Digest*, der dækkede underjordisk baseinformation — fundet død af et tilsyneladende skudsår, afgjort selvmord, i 1993.

**Karla Turner** — forsker der dokumenterede bortførelses-beretninger, der beskrev underjordiske anlæg — døde af hurtigt aggressiv kræft i 1996, kort efter at have modtaget trusler om at stoppe sin forskning.

**Dean Warwick** — forsker der planlagde at afsløre information om underjordiske baser ved en britisk konference i 2006 — kollapsede og døde på scenen, midt i en sætning, inden han kunne holde sin præsentation.

Mønstret er konsistent: individer, der forbereder sig på at frigive specifik information om underjordiske anlæg, dør før eller kort efter frigivelsen. Dødsårsagerne varierer — selvmord, skydning, kræft, pludseligt kollaps — men timingen er konsistent: dødsfaldene klynger sig omkring øjeblikke af planlagt afsløring.

Det her beviser ikke, at hvert dødsfald var et attentat. Men hyppigheden, timingen og den konsistente fjernelse af dokumentation på dødstidspunktet etablerer et mønster, der ikke forklares af tilfælde. Det underjordiske base-emne beskyttes af noget mere effektivt end klassificering: det beskyttes af **dødelighed**.

# Del II — Teknologien

## Kapitel 11 — Atomdrevne tunnelboremaskiner: Patenterne og fysikken

Den amerikanske regering har patenter på atomdrevne tunnelboremaskiner. Dette er ikke spekulation. Det er offentligt tilgængeligt.

**US Patent 3.693.731** — indgivet af United States Atomic Energy Commission i 1972 — beskriver en tunnelboremaskine drevet af en kompakt atomreaktor. Maskinen genererer tilstrækkelig varme til at smelte klippe direkte, hvilket eliminerer behovet for konventionelle borehoveder, der slides og skal udskiftes. Patentet beskriver processen: den nukleare kerne opvarmer en arbejdsvæske, som presses mod klippevæggen ved temperaturer over **982 grader Celsius**. Klippen smelter. Det smeltede materiale fortrænges til tunnelens periferi, hvor det afkøles og størkner — og danner en **glasagtig beklædning**, der fungerer som strukturel støtte.

Ingen murbrokker. Ingen affaldsbunker. Ingen kolonner af lastbiler, der transporterer knust klippe til overfladen. Maskinen smelter sig vej fremad og efterlader en færdig tunnel.

Fysikken er ligetil. En kompakt atomreaktor genererer varme kontinuerligt uden genoptankning i årevis. Den varme er tilstrækkelig til at smelte enhver kendt klippetype — granit, basalt, kalksten, sandsten. Den smeltede klippe, fortrængt lateralt, danner en forglasset tunnelvæg, der er stærkere end de fleste konstruerede strukturelle materialer. Processen er stille sammenlignet med konventionel boring, producerer intet affald og kræver ingen overfladeinfrastruktur ud over indgangspunktet.

Patentet eksisterer. Fysikken virker. Spørgsmålet er ikke, om denne teknologi er mulig. Spørgsmålet er, **hvad den er blevet brugt til** i årtier siden den blev patenteret — årtier, hvor intet offentligt infrastrukturprojekt har anvendt den.

## Kapitel 12 — Subterrenen: Los Alamos' klippesmeltende tunnelboremaskine der efterlader glasforede tunneler

Maskinen beskrevet i patentet har et navn: **Subterrenen**.

Udviklet på **Los Alamos National Laboratory** i slutningen af 1960'erne og begyndelsen af 1970'erne var Subterrenen produktet af et forskningsprogram, der undersøgte nukleare anvendelser til jordgennemboring. Programmet var ikke klassificeret ved sin begyndelse — tidlige artikler blev publiceret i videnskabelige tidsskrifter, og patentet blev indgivet offentligt.

Subterrenens design er elegant i sin enkelhed. Et atomopvarmet element — typisk lithium — presses mod klippevæggen. Klippen smelter. Det smeltede materiale flyder til siderne og afkøles, hvilket skaber en **glasforet tunnel**, der ikke kræver yderligere strukturel støtte. Glasforingen er uigennemtrængelig for vand — hvilket løser grundvandsindtrængningsproblemet, der plager konventionelle tunneler. Den er også glat, hvilket reducerer friktion for ethvert transportsystem installeret indeni.

Publicerede Los Alamos-artikler beskrev vellykkede prototypetest, hvor Subterrenen smeltede sig igennem **hård granit** med hastigheder, der overraskede forskerne. Prototyperne var små — få centimeter i diameter — men artiklerne diskuterede opskalering af teknologien til at bore tunneler store nok til køretøjstrafik.

Så stoppede publikationerne. Forskningen forsvandt fra den offentlige litteratur. Los Alamos fortsatte med at modtage finansiering — men Subterrene-programmet ophørte med at eksistere i nogen offentligt tilgængelig registrering.

Teknologien blev udviklet. Den blev testet. Den virkede. Og så forsvandt den — ikke ind i fiasko, men ind i **klassificering**. En maskine, der kan bore glasforede tunneler gennem massiv klippe ved hjælp af atomvarme, uden at producere affald eller kræve overfladestøtte, er for værdifuld til at aflyse. Den er for værdifuld til at forblive offentlig.

## Kapitel 13 — Hastigheden: At bore gennem klippe med elleve kilometer om dagen

Konventionelle tunnelboremaskiner — dem der bruges til metrosystemer, motorvejstunneler og mineoperationer — borer gennem klippe med hastigheder på **15 til 30 meter om dagen** under optimale forhold. Store maskiner, der arbejder i blødt materiale, kan måske opnå 60 meter. I hård klippe kan fremskridtet bremses til 6 meter eller mindre.

Den nukleare Subterrene smelter derimod klippe kontinuerligt. Der er ingen borehoveder at udskifte. Der er intet affald at fjerne. Der er ingen grund til at stoppe for vedligeholdelse af skæreflader, der ikke eksisterer. Den nukleare kerne leverer konstant kraft uden genoptankning. Den eneste grænse for hastighed er den hastighed, hvormed klippe kan absorbere varme og flyde af vejen.

Estimater baseret på de publicerede Los Alamos-data — ekstrapoleret til en fuldskala maskine, der opererer ved optimal termisk ydelse — antyder borehastigheder på **1,6 kilometer om dagen eller mere**. Flere kilder i det underjordiske forskningsmiljø citerer et tal på **elleve kilometer om dagen** — en hastighed, der ville tillade konstruktionen af en tunnel fra New York til Los Angeles på cirka **350 dage**.

Med elleve kilometer om dagen kunne en enkelt maskine i kontinuerlig drift bore **4.113 kilometer tunnel om året**. En flåde af maskiner — og det sorte budget kan finansiere en flåde — kunne konstruere et helt nationalt netværk af underjordiske tunneler på et årti.

Phil Schneider hævdede, at der i midten af 1990'erne var **131 dybe underjordiske militærbaser** i USA, forbundet af tunneler. Hvis konstruktionen begyndte for alvor i 1960'erne — da Subterrenen blev udviklet — og hvis bare en beskeden flåde af maskiner opererede kontinuerligt, understøtter matematikken hans påstand. Tredive års boring med selv en brøkdel af den teoretiske hastighed producerer tusindvis af kilometer tunnel.

Offentligheden tror ikke, dette er muligt, fordi offentligheden aldrig er blevet fortalt om de maskiner, der gør det muligt.

## Kapitel 14 — RAND Corporation-rapporterne: Publicerede artikler om underjordisk basekonstruktion

**RAND Corporation** — det førende tænketank for det amerikanske militær-industrielle kompleks — har publiceret flere artikler om underjordisk basekonstruktion. Disse artikler er ikke klassificerede. De er tilgængelige i RANDs offentlige bibliotek. De har ligget der i årtier.

I 1964 publicerede RAND et symposiereferat med titlen **"Deep Underground Construction"**, der samlede ingeniører, geologer, militærplanlæggere og fysikere for at diskutere gennemførligheden af storstilet underjordisk beboelse. Artiklerne præsenteret ved dette symposium diskuterede:

- **Hulrumskonstruktion** i dybder over en mile
- **Nuklear udgravning** — brug af kontrollerede atomsprængninger til at skabe store underjordiske kamre (Project Plowshare)
- **Livsunderstøttelsessystemer** for underjordiske befolkninger — luftrecirkulering, vandgenvinding, fødevareproduktion, affaldsbehandling
- **Transportnetværk** der forbinder underjordiske anlæg over hundreder af kilometer
- **Elektromagnetisk afskærmning** til at beskytte underjordiske anlæg mod atomangreb

En RAND-artikel fra 1968 — **"The Feasibility of Underground Cities"** — diskuterede ingeniørkravene til at opretholde befolkninger på **10.000 til 100.000 mennesker** under jorden i længere perioder. Artiklen behandlede ventilation, belysning, psykologisk støtte, styringsstrukturer og økonomisk aktivitet.

Det her er ikke marginale dokumenter. De er publiceret af den mest respekterede militære tænketank i verden. De beskriver, i teknisk detalje, konstruktionen af underjordiske byer. Og de blev publiceret i **1960'erne** — for over tres år siden.

Spørgsmålet er ikke, om militæret studerede underjordisk basekonstruktion. RAND publicerede studierne. Spørgsmålet er, hvad der blev **bygget** på baggrund af disse studier i de seks årtier siden de blev publiceret — og hvorfor offentligheden ikke er blevet fortalt noget om det.

## Kapitel 15 — Ventilationsproblemet: Hvordan man forsyner underjordiske byer med luft

Den mest almindelige indvending mod eksistensen af store underjordiske baser er ventilation: hvordan forsyner man anlæg kilometer under overfladen med åndbar luft?

Svaret er ingeniørkunst — og ingeniørkunsten er publiceret.

Store underjordiske anlæg bruger **tvungen ventilation**, der trækker overfladeluft ned gennem skakter og distribuerer den i hele anlægget. Skakterne er camouflerede — de kommer op i fjerntliggende områder, ofte i tæt skov eller på militære reservater, og ligner vedligeholdelsesstrukturer, mobilmaster eller simple betonplader med ventilatorer.

Jesse Venturas hold dokumenterede netop disse strukturer — **massive ventilationsskakter** i Ozark-plateauet, i fjerntliggende skovområder uden noget overfladeanlæg, der ville kræve dem.

For dybere anlæg ændrer ventilationsligningen sig. At trække overfladeluft gennem skakter, der er kilometer lange, kræver enorm energi. Løsningen beskrevet i ingeniørlitteraturen er **lukket kredsløbs-luftrecirkulering** — den samme teknologi, der bruges på ubåde og den internationale rumstation, opskaleret. Kuldioxid skrubbes. Ilt genereres gennem elektrolyse af vand. Luften recirkuleres, renses og genfordeles.

En atomreaktor leverer energien. Vand leverer iltråmaterialet gennem elektrolyse. Kulstofskrubbere fjerner CO₂. Systemet kan operere på ubestemt tid uden luftforsyning fra overfladen — så længe vand og strøm er tilgængelige.

Yderligere metoder beskrevet i litteraturen inkluderer:

- **Hydroponiske haver**, der omdanner CO₂ til ilt gennem fotosyntese under kunstig belysning
- **Kemiske iltgeneratorer** som backup-systemer
- **Molekylære sigter**, der separerer nitrogen og ilt fra CO₂
- **Geotermisk ventilation** — brug af naturlige konvektionsstrømme i dyb klippe til at cirkulere luft

Ventilationsproblemet er ikke et problem. Det er en **ingeniørmæssig udfordring** — og den blev løst for årtier siden, i publiceret litteratur, af ingeniører, der designede præcis de systemer, der kræves til de anlæg, som regeringen siger ikke eksisterer.

## Kapitel 16 — Energisystemerne: Atomreaktorer begravet kilometer under overfladen

Enhver underjordisk base kræver strøm — til ventilation, belysning, vandrecirkulering, transport, kommunikation og alle operationer, basen udfører. Strømmen skal være kontinuerlig, uafhængig af overfladenettet og pålidelig i årtier.

Svaret er **kompakte atomreaktorer**.

Det amerikanske militær har drevet kompakte atomreaktorer siden **1950'erne**. Atomubåde har reaktorer, der driver fartøjet i **femogtyve år** uden genoptankning. Nukleare hangarskibe opererer med to reaktorer hver. Teknologien er moden, bevist og har været indsat i lukkede rum i over halvfjerds år.

At opskalere en ubådsreaktor til at drive en underjordisk base er ligetil ingeniørarbejde. En enkelt kompakt reaktor producerer **200 til 500 megawatt termisk energi** — nok til at drive en lille by. En dyb underjordisk base med en befolkning på flere tusinde ville kræve en brøkdel af den ydelse.

**Army Nuclear Power Program** opererede fra 1954 til 1977 og installerede små reaktorer ved fjerntliggende militære installationer — herunder **PM-2A-reaktoren** ved Camp Century på Grønland, som blev installeret **under indlandsisen** i 1960. Camp Century var en anerkendt underjordisk militærbase, drevet af en atomreaktor, udhugget i gletscheris. Den opererede i årevis. Dens eksistens var offentlig.

Hvis militæret drev en atomdrevet underjordisk base på Grønland i **1960** — offentligt — er påstanden om, at det ikke har drevet atomdrevne underjordiske baser på det amerikanske fastland i de seksogtres år siden, ikke troværdig.

Energisystemerne eksisterer. De er beviste. De er kompakte nok til at passe i et ubådsskrog. De er pålidelige nok til at operere i årtier uden vedligeholdelse. Og de har været indsat under jorden før — i anerkendte programmer, som regeringen selv har dokumenteret.

## Kapitel 17 — Vandforsyningen: Underjordiske floder, grundvandsindvinding og recirkuleringssystemer

Vand er den anden kritiske ressource for underjordisk beboelse — nødvendigt til drikkevand, sanitet, køling, iltproduktion gennem elektrolyse og hydroponisk fødevareproduktion.

Jorden leverer vand under jorden i overflod. **Grundvandsmagasiner** — underjordiske lag af vandførende klippe — eksisterer under det meste af det kontinentale USA. Nogle er overfladiske. Andre er hundredvis af meter dybe. Et anlæg med borekapacitet — hvilket enhver dyb underjordisk base i sagens natur besidder — kan tappe grundvandsmagasiner direkte.

Ud over grundvandsmagasiner indeholder den dybe jord **underjordiske floder** — flydende vand i klippeformationer i betydelig dybde. Geologiske undersøgelser har dokumenteret underjordiske vandkilder langt dybere end offentlige vandboringer når. En base i to til tre kilometers dybde har adgang til vandressourcer, som ingen overfladeboring kommer i nærheden af.

For baser uden for grundvandsmagasinernes rækkevidde er **vandrecirkulering** løsningen — og det er en moden teknologi. Den internationale rumstation recirkulerer cirka **90 procent** af alt vand — inklusive fugtighed fra udåndet luft og behandlet urin. Teknologien, der opnår dette i en rumstation på størrelse med et hus, kan opskaleres til et anlæg på størrelse med en lille by.

Vandforsyningskæden for en dyb underjordisk base:

1. **Primær**: Grundvandsboringer boret inde fra anlægget
2. **Sekundær**: Omdirigering af underjordiske floder
3. **Tertiær**: Lukket kredsløbs-recirkulering af alt anlæggets vand
4. **Nødsituation**: Kemisk kondensering fra klippefugtighed og atmosfærisk luftfugtighed

Et anlæg med atomkraft, grundvandsadgang og recirkuleringskapacitet kan drive sit vandsystem på ubestemt tid uden nogen overfladeforbindelse. Vandproblemet løses af den samme geologi, der gør underjordisk konstruktion mulig — klippen, der huser basen, indeholder også det vand, der opretholder den.

## Kapitel 18 — Mag-lev-togene: Højhastigheds underjordisk transport mellem baser

Flere whistleblowere — Phil Schneider, Thomas Castello og adskillige Disclosure Project-vidner — beskrev et **højhastigheds underjordisk transportsystem**, der forbinder DUMBs over hele USA. Beskrivelserne er konsistente: magnetisk svævetog, der opererer i **evakuerede tunneler** (vakuum eller nærvakuum) med hastigheder over Mach 1.

Fysikken er ikke spekulativ. **Magnetisk levitation** eliminerer friktion mellem køretøj og skinne. **Vakuumrør** eliminerer luftmodstand. Med både friktion og luftmodstand fjernet er den eneste grænse for hastighed den acceleration, passagerer kan tolerere, og den tilgængelige kraft til at drive den magnetiske fremdrift.

**Elon Musks Hyperloop-koncept** — foreslået i 2013 — beskriver præcis denne teknologi: kapsler, der rejser gennem evakuerede rør ved hjælp af magnetisk levitation. Konceptet blev præsenteret som futuristisk. Den underliggende teknologi har været **patenteret og studeret** siden 1960'erne.

Robert Salter, en **RAND Corporation**-ingeniør, publicerede en artikel i 1972, der beskrev et **"Very High Speed Transit System"** — magnetisk svævende køretøjer, der rejser gennem underjordiske vakuumrør med hastigheder på **22.500 kilometer i timen**. Artiklen — med titlen "Trans-Planetary Subway Systems: A Burgeoning Capability" — beskrev en kyst-til-kyst rejsetid på **enogtyve minutter**.

Artiklen blev publiceret af RAND. Den beskrev eksisterende teknologi. Den blev publiceret i **1972** — for over halvtreds år siden.

Ved de hastigheder, Salter beskrev, ville det underjordiske transitsystem forbinde to vilkårlige punkter i det kontinentale USA på mindre end tredive minutter. En base under Dulce, New Mexico, ville være en tyve minutters rejse fra en base under Denver International Airport, som ville være en femten minutters rejse fra en base under Washington, D.C.

Teknologien eksisterer. Ingeniørarbejdet er publiceret. Patenterne er indgivet. Hastighederne er fysisk opnåelige i vakuumrør. Og flere uafhængige vidner — uden forbindelse til hinanden eller til RAND — beskrev at have kørt med præcis disse tog.

## Kapitel 19 — Kommunikationen: Hvordan underjordiske baser taler med hinanden

Kommunikation mellem underjordiske anlæg — adskilt af kilometer af klippe — udgør en udfordring, som konventionel radio ikke kan løse. Radiobølger absorberes af klippe inden for få meter. Satellitkommunikation kræver overfladeadgang. Konventionel kablet kommunikation kræver fysiske kabler gennem hver tunnel.

Militærets løsning — udviklet og deployeret — er **ekstremt lavfrekvent (ELF) kommunikation**.

ELF-radiobølger — frekvenser under **3.000 Hz** — gennemtrænger klippe, vand og jord langt mere effektivt end højere frekvenser. Den amerikanske flåde drev **Project ELF**-senderen i Wisconsin og Michigan fra 1989 til 2004 og brugte ELF-bølger til at kommunikere med nedsænkede ubåde. Hvis ELF gennemtrænger havvand for at nå ubåde i dybden, gennemtrænger det klippe for at nå underjordiske baser.

Det anerkendte ELF-system var primitivt — i stand til kun at sende få tegn per minut på grund af de ekstremt lange bølgelængder involveret. Men det anerkendte system var den **offentligt synlige** version. Klassificerede systemer — der opererer på de samme principper, men med avanceret modulation, komprimering og kodningsteknikker — ville opnå langt højere datahastigheder.

Ud over ELF kan underjordiske baser kommunikere gennem:

- **Fiberoptiske kabler**, der løber gennem tunnelnetværket — og giver ubegrænset båndbredde mellem forbundne anlæg
- **Neutrinokommunikation** — neutrinoer passerer gennem hele Jorden; et neutrino-sender-modtager-par kunne kommunikere mellem to vilkårlige punkter uanset mellemliggende klippe (teknologien er i tidlige stadier offentligt, men kan være avanceret i klassificerede programmer)
- **Kvantesammenfiltringskommunikation** — teoretisk øjeblikkelig uanset afstand, uden signal at opsnappe (offentligt beskrevet som eksperimentel; klassificeret status ukendt)
- **Through-the-earth (TTE) kommunikation** — elektromagnetiske systemer designet specifikt til mine- og tunnelkommunikation, allerede i kommerciel brug

Kommunikationsproblemet er løst gennem flere redundante systemer. Tunnelnetværket selv — med dets mag-lev-transportrør — udgør en fysisk kanal for fiberoptiske kabler. ELF giver en klippegennemtrængende backup. Og uanset hvilke klassificerede kommunikationsteknologier der eksisterer ud over offentlig viden, giver de yderligere kapacitet.

Underjordiske baser opererer ikke i isolation. De opererer som et **netværk** — forbundet af transport, af kommunikation og af en samlet kommandostruktur, som overfladeverdenen aldrig er blevet fortalt om.

## Kapitel 20 — Konstruktionsholdet: Hvem bygger disse, og hvad sker der med dem bagefter

Nogen bygger disse anlæg. Nogen betjener boremaskinerne, støber betonen, installerer ventilationssystemerne, lægger el, trækker rørene og indretter beboelsesrummene. Konstruktionen af en dyb underjordisk militærbase kræver **tusindvis af arbejdere** over perioder på år.

Hvem er de?

Phil Schneider beskrev arbejdsstyrken: en kombination af **militære konstruktionsbataljoner** (Seabees og Army Corps of Engineers), **forsvarsentreprenørmedarbejdere** (Bechtel, Parsons, Morrison-Knudsen, EG&G) og **specialiserede underleverandører** med sikkerhedsgodkendelser på højt niveau. Arbejderne var opdelt i compartments — hvert hold arbejdede på deres sektion uden kendskab til det bredere anlæg. Transport til og fra stedet var kontrolleret. Arbejderne var indkvarteret på stedet under deres rotation.

Compartmentaliseringen er nøglen. En arbejder, der installerer ventilationskanaler på Niveau 3, ved ikke, hvad der foregår på Niveau 6. Et betonhold, der bygger vægge, ved ikke, hvad væggene indeholder. En elektriker, der lægger ledninger på en etage, kender ikke formålet med det udstyr, der skal tilsluttes. Hver arbejder ser et fragment. Ingen arbejder ser helheden.

Hvad sker der med arbejderne, når konstruktionen er færdig?

Nogle beholdes som vedligeholdelsespersonale — permanente underjordiske beboere med sikkerhedsgodkendelser og ingen liv på overfladen. Nogle roteres til andre klassificerede byggeprojekter — en evig arbejdsstyrke, der bevæger sig fra base til base, aldrig vender tilbage til civilt liv. Nogle afskediges med strenge tavshedserklæringer bakket op af truslen om retsforfølgelse, fængsling eller værre.

Og nogle, ifølge flere beretninger, forlader slet ikke stedet.

Schneider beskrev arbejdere, der døde under konstruktionen — af ulykker, af møder med uventede forhold, af hvad han beskrev som kamp ved Dulce. Han beskrev også et mønster af tidlig død blandt tidligere bygningsarbejdere — hjerteanfald, kræft, selvmord — med rater, der oversteg aktuariske normer.

Konstruktionsarbejdsstyrken er det mest sårbare element i det underjordiske program. De kender lokationerne. De kender konstruktionsteknikkerne. De kender omfanget. De er det levende bevis på, at baserne eksisterer. Og programmets sikkerhed afhænger helt af deres tavshed — en tavshed opretholdt af compartmentalisering, af trusler, af loyalitet og, når det er nødvendigt, af **eliminering**.

# Del III — Pengene

## Kapitel 21 — 10. september 2001: Rumsfeld annoncerer 2,3 billioner dollars forsvundet fra Pentagon

Den 10. september 2001 — én dag før angrebene, der ville omforme det amerikanske liv — stod forsvarsminister **Donald Rumsfeld** ved en Pentagon-talerstol og fremsatte en ekstraordinær meddelelse:

**2,3 billioner dollars** i Pentagon-transaktioner kunne ikke spores. Pengene var simpelthen forsvundet — ikke redegjort for i Forsvarsministeriets finansielle systemer.

To komma tre billioner dollars. Ikke millioner. Ikke milliarder. **Billioner.** På det tidspunkt var det samlede årlige føderale budget cirka $1,8 billioner. Rumsfeld annoncerede, at Pentagon havde mistet flere penge, end hele regeringen brugte på et år.

Meddelelsen fik minimal mediedækning. Den var én enkelt nyhedscyklus, begravet af rutinerapportering. Ingen kongresundersøgelse blev iværksat. Ingen særlig anklager blev udpeget. Ingen blev fyret. Ingen blev sigtet.

Og så, næste morgen, ændrede verden sig — og de 2,3 billioner dollars blev aldrig nævnt igen.

Timingen er den detalje, der betyder noget. Den mest betydningsfulde finansielle indrømmelse i Pentagons historie blev fremsat på den sidste dag, hvor amerikanerne var opmærksomme på andet end terrorisme. Fireogtyve timer senere var nationens opmærksomhed permanent omdirigeret. De forsvundne billioner forsvandt ind i røgen fra Ground Zero.

Det her var ikke tilfældigt. Det var **planlægning**. Nogen valgte datoen. Nogen vidste, at meddelelsen ville blive begravet. Og nogen vidste, at ingen nogensinde ville følge op — fordi verden efter 11. september 2001 var en verden, hvor det at stille spørgsmål ved Pentagon var ensbetydende med illoyalitet.

## Kapitel 22 — 11. september 2001: Regnskabskontoret i Pentagon rammes — alle optegnelser ødelagt

Den 11. september 2001 ramte American Airlines Flight 77 Pentagon kl. 9:37. Nedslaget ramte bygningens **vestlige facade** — specifikt den sektion, der var under renovering.

Den sektion, der blev ramt, husede **Army Financial Management and Accounting-kontorerne** — de kontorer, der var ansvarlige for at spore de 2,3 billioner dollars, som Rumsfeld netop havde annonceret var uopgjorte. Netop de kontorer, der opbevarede optegnelserne, revisorerne og computersystemerne med opgaven at efterforske de forsvundne penge, blev **ødelagt**.

Fireogtredive af de **40 hærbudgetanalytikere** blev dræbt. Deres optegnelser blev ødelagt. Deres computere blev brændt til aske. Efterforskningen af de forsvundne billioner endte — ikke gennem bureaukratisk obstruktion, men gennem fysisk tilintetgørelse af efterforskerne og deres data.

Sandsynligheden for, at den ene sektion af det massive Pentagon-kompleks, der blev ramt, tilfældigvis var den sektion, der efterforskede den største finansielle uoverensstemmelse i militærhistorien, er **forsvindende lille**. Pentagon er en bygning på 604.000 kvadratmeter med fem etager og fem koncentriske ringe. Et tilfældigt nedslag kunne have ramt et hvilket som helst af hundredvis af kontorer. Det ramte det ene kontor, der opbevarede optegnelserne over de forsvundne penge.

Efter 11. september blev spørgsmålet om de 2,3 billioner dollars aldrig forfulgt. Krigen mod Terror opslugte al opmærksomhed, alle budgetter og al ansvarlighed. Pentagon modtog **massive budgetforhøjelser** — med endnu mindre tilsyn end før. De penge, der var tabt, forblev tabte. Og de penge, der fortsat flød ind i klassificerede programmer, flød hurtigere og dybere end nogensinde.

## Kapitel 23 — Det sorte budget: Den del af det amerikanske budget, der er klassificeret

Det amerikanske føderale budget indeholder en klassificeret komponent — offentligt anerkendt, men aldrig detaljeret — kendt som **det sorte budget**. Dette er den del af statsudgifterne allokeret til klassificerede programmer, operationer og anlæg, der er undtaget fra offentlig offentliggørelse.

Det offentligt anerkendte sorte budget — den del, der fremgår af budgetdokumenter som klassificerede linjeposter — er vokset fra cirka **$30 milliarder** i begyndelsen af 1990'erne til over **$80 milliarder** i de seneste år. Disse tal repræsenterer de beløb, regeringen indrømmer at bruge på klassificerede programmer.

Men det anerkendte sorte budget er kun den synlige del. Phil Schneider estimerede i 1995, at det sande sorte budget oversteg **$500 milliarder årligt** — et tal, der inkluderede ikke kun klassificerede forsvarsudgifter, men omdirigerede midler fra andre myndigheder, indtægtsstrømme uden for regnskaberne og finansielle mekanismer, der aldrig optræder i noget budgetdokument.

Mekanismerne bag finansieringen af det sorte budget inkluderer:

- **Klassificerede linjeposter** i forsvarsbudgettet — synlige som budgetposter, men uden offentlig beskrivelse af, hvad de finansierer
- **Fritagede og ikke-anerkendte Special Access Programs (SAP'er)** — programmer, hvis blotte eksistens i sig selv er klassificeret, undtaget fra kongressens tilsyn
- **Overførselsmekanismer** — penge bevilget til ét formål og omdirigeret til klassificerede programmer gennem overførsler mellem myndigheder
- **Indtægtsgenerering** — efterretningstjenester, der genererer deres egne indtægter gennem narkotikahandel, våbensalg og finansielle operationer (dokumenteret af journalister, kongresundersøgelser og tidligere agenter)
- **Regnskabsmanipulation** — FASAB Statement 56 (behandlet i kapitel 26) legaliserede brugen af udokumenterede regnskabsposteringer til at tilsløre klassificeret forbrug

Den samlede årlige pengestrøm ind i klassificerede programmer — gennem alle kanaler — estimeres af forskere som Catherine Austin Fitts til at overstige **en billion dollars om året**. Dette er penge, der forsvinder fra offentlig ansvarlighed og finansierer programmer, som ingen folkevalgt uden for en lille kreds nogensinde er blevet orienteret om.

Underjordisk basekonstruktion og -vedligeholdelse er blandt de dyreste af alle klassificerede programmer. En enkelt stor DUMB koster **titusindvis af milliarder dollars** at konstruere. Et netværk af 131 baser — Schneiders tal — ville koste billioner over årtier. Det sorte budget er dér, pengene kommer fra.

## Kapitel 24 — Catherine Austin Fitts: Den tidligere HUD-embedsmand der sporede de forsvundne penge

**Catherine Austin Fitts** er en tidligere assisterende minister for bolig- og byudvikling under George H.W. Bush-administrationen, en tidligere administrerende direktør i investeringsbanken Dillon Read og uddannet fra Wharton School of Business. Hun er ikke en konspirationsteoretiker. Hun er en finansprofessionel med kvalifikationerne og adgangen til at forstå præcis, hvordan statens penge bevæger sig — og forsvinder.

Efter at have forladt regeringen begyndte Fitts at spore strømmen af forsvundne offentlige midler — og det, hun fandt, førte hende til konklusioner, der forvandlede hende fra en Washington-insider til en af de vigtigste finansielle whistleblowere i amerikansk historie.

Fitts dokumenterede, at Department of Housing and Urban Development alene ikke kunne gøre rede for over **$500 milliarder** i udgifter. Hun sporede mønstre af finansiel manipulation — penge bevilget af Kongressen, allokeret til myndigheder og derefter omdirigeret gennem en række transaktioner, der flyttede dem uden for revisorernes rækkevidde.

Hun beskrev mekanismen som et **finansielt statskup** — den systematiske udtrækning af billioner af dollars fra den offentlige økonomi ind i en parallel, klassificeret økonomi, der finansierer programmer, offentligheden aldrig har stemt for og aldrig er blevet fortalt om.

Fitts forbandt de forsvundne penge direkte med underjordisk basekonstruktion. Hun argumenterede for, at omfanget af uopgjorte udgifter — billioner af dollars over årtier — kun var forklarligt, hvis noget **fysisk** blev bygget. Penge, der forsvinder fra digitale regnskaber, dukker op igen som beton, stål, boremaskiner, atomreaktorer og underjordiske byer.

Hendes analyse understøttes af et simpelt princip: penge forsvinder ikke. De **overføres**. Når billioner af dollars forlader den offentlige økonomi, træder de ind i en parallel økonomi. Når billioner af dollars træder ind i en parallel økonomi, køber de noget. Når indkøbene er skjult for offentligheden, er det indkøbte klassificeret. Og når det klassificerede kræver billioner af dollars over årtier, er det infrastruktur — fysisk, massiv og underjordisk.

## Kapitel 25 — De 21 billioner: De samlede uopgjorte statsudgifter i 2018

I 2017 gennemførte **Dr. Mark Skidmore** — professor i økonomi ved Michigan State University — en undersøgelse, der burde have afsluttet debatten om, hvorvidt statslige penge faktisk var forsvundet.

Skidmore, der arbejdede sammen med sine kandidatstuderende, gennemgik regnskaberne for Forsvarsministeriet og Department of Housing and Urban Development. De fandt, at mellem **1998 og 2015** havde de to ministerier alene **$21 billioner** i udokumenterede regnskabsjusteringer.

Enogtyve billioner dollars. Justeringer, der ikke kunne spores til faktiske transaktioner. Penge, der bevægede sig på papir uden nogen dokumentation for, hvor de gik hen, eller hvad de købte.

For at sætte dette i perspektiv: det **samlede amerikanske BNP** i 2015 var cirka $18 billioner. De udokumenterede justeringer i bare to føderale ministerier oversteg USA's samlede økonomiske produktion for et helt år.

Skidmore var ikke en konspirationsforsker. Han var en fastansat økonomiprofessor, der brugte standard revisionsmetodologi. Hans resultater blev publiceret og præsenteret ved akademiske konferencer. De blev ikke bestridt — fordi tallene kom direkte fra regeringens egne regnskaber.

Regeringens svar var ikke at forklare uoverensstemmelserne. Regeringens svar var at gøre dem **lovlige** — hvilket er emnet for næste kapitel.

Når $21 billioner i offentlige penge ikke kan gøres rede for, har offentligheden ikke at gøre med regnskabsfejl. Offentligheden har at gøre med et parallelt finansielt system — en flod af penge, der strømmer fra den synlige økonomi ind i en usynlig, og finansierer programmer og infrastruktur, der opererer helt uden for demokratisk ansvarlighed.

## Kapitel 26 — FASAB Statement 56: 2018-reglen der legaliserede hemmeligt statsregnskab

I oktober 2018 udstedte **Federal Accounting Standards Advisory Board (FASAB)** — det organ, der fastsætter regnskabsregler for den føderale regering — **Statement 56**. Erklæringen var teknisk, bureaukratisk og fik næsten ingen medieopmærksomhed.

Dens virkning var revolutionær: den legaliserede brugen af **udokumenterede regnskabsposteringer** til at beskytte klassificerede programmer.

Under Statement 56 har føderale myndigheder tilladelse til at:

- Flytte penge mellem linjeposter uden offentlig offentliggørelse, hvis flytningen vedrører klassificerede programmer
- Ændre regnskaber for at forhindre identifikation af klassificeret forbrug
- Bruge "justeringer" i regnskaber, der ikke svarer til faktiske transaktioner
- Præsentere regnskaber, der **bevidst fejlrepræsenterer** myndighedens finansielle position i national sikkerheds interesse

I klart sprog: Statement 56 gjorde det **lovligt** for regeringen at lyve om, hvor dens penge går hen.

Før Statement 56 var de $21 billioner i udokumenterede justeringer teknisk set en overtrædelse af føderale regnskabsstandarder — selv om ingen håndhævede disse standarder. Efter Statement 56 var de samme justeringer **politik**. Regeringen ordnede ikke regnskaberne. Den ændrede reglerne for at gøre de fejlbehæftede regnskaber lovlige.

Statement 56 er den finansielle arkitektur for den underjordiske verden. Det er den juridiske mekanisme, der tillader billioner af dollars at flyde ind i klassificerede programmer — herunder underjordisk basekonstruktion — uden nogen ansvarlighed over for Kongressen, offentligheden eller forfatningen.

Baserne er finansierede. Finansieringen er lovlig. Og lovligheden blev etableret ikke af lovgivning vedtaget af Kongressen, men af et regnskabsstandardorgan, som de fleste amerikanere aldrig har hørt om.

## Kapitel 27 — HUDs forsvundne penge: 500 milliarder dollars forsvundet fra bolig- og byudvikling

Department of Housing and Urban Development — **HUD** — er ansvarlig for offentligt boligbyggeri, byudvikling og boligfinansieringsregulering. Det er ikke en militær myndighed. Det bygger ikke våben. Det udfører ikke efterretningsoperationer.

Og alligevel, ifølge Catherine Austin Fitts' analyse, forsvandt over **$500 milliarder** fra HUDs konti — penge, der var bevilget til boligprogrammer og ikke kan spores til nogen boligresultater.

Mekanismen, Fitts beskrev, er ligetil: penge blev bevilget af Kongressen til boligprogrammer. De blev allokeret til HUD. De trådte ind i HUDs finansielle system. Og så blev de **overført** — gennem en række transaktioner mellem myndigheder, entreprenørbetalinger og regnskabsjusteringer — til konti og programmer, der intet havde at gøre med boliger.

HUD er ikke den eneste ikke-militære myndighed, der bruges som finansieringskanal. Energiministeriet, Landbrugsministeriet, NASA og andre civile myndigheder har alle vist mønstre af finansielle uoverensstemmelser, der er forenelige med omdirigering af midler til klassificerede programmer.

Brugen af civile myndigheder som finansieringskanaler tjener et kritisk formål: det **tilslører det samlede beløb**, der flyder ind i klassificerede programmer. Hvis alle sorte budgetpenge kom fra Forsvarsministeriet, ville totalen være synlig i forsvarsudgifterne. Ved at kanalisere penge gennem HUD, DOE, USDA og andre myndigheder fordeles totalen over hele det føderale budget — usynlig i en enkelt myndigheds regnskaber og kun synlig, når nogen gør, hvad Skidmore gjorde: lægger det hele sammen.

Fem hundrede milliarder dollars fra HUD alene. Billioner fra Pentagon. Utallige milliarder fra andre myndigheder. Totalen er ud over, hvad offentligheden kan begribe — hvilket netop er grunden til, at det virker. Tallene er så store, at de bliver abstrakte. Og abstrakte tal køber meget konkrete underjordiske anlæg.

## Kapitel 28 — Narkopengepipelinen: Hvordan efterretningstjenester finansierer sorte projekter

CIA's involvering i narkotikahandel er ikke konspirationsteori. Det er **kongresprotokol**.

**Iran-Contra-høringerne** i 1987 dokumenterede, at CIA, under ledelse af Det Nationale Sikkerhedsråds personale, faciliterede forsendelsen af kokain fra Centralamerika til USA — med provenuet til at finansiere de nicaraguanske Contras i strid med Boland Amendment. Dette er edsvoren vidneforklaring, indført i kongressens protokoller.

Journalisten **Gary Webb**, der skrev for *San Jose Mercury News* i 1996, dokumenterede den specifikke pipeline: colombiansk kokain sendt til Nicaragua, lastet på CIA-forbundne fly, fløjet til militære flyvepladser i USA, distribueret gennem netværk, der nærede crack-epidemien i amerikanske byer. Webbs journalistik ødelagde hans karriere. Han blev fundet død i 2004 med **to skudsår i hovedet** — afgjort selvmord.

CIA's generalinspektørs egen rapport — frigivet i 1998 — bekræftede de væsentlige elementer i Webbs reportage: CIA havde kendskab til og relationer med narkohandlere involveret i Contra-forsyningsnetværket.

Narkopenge er den **usporlige finansieringskilde** for sorte programmer. De optræder ikke i noget budget. De kræver ikke kongressens bevilling. De genererer **hundredvis af milliarder dollars årligt** i global omsætning. Og de kan hvidvaskes gennem et netværk af banker, skuffeselskaber og klassificerede konti, som efterretningstjenester har brugt årtier på at opbygge.

Forbindelsen til underjordiske baser er finansiel: konstruktionen og vedligeholdelsen af et netværk af dybe underjordiske anlæg kræver en finansieringsstrøm, der er usynlig, enorm og evig. Narkopenge opfylder alle tre krav. Det sorte budget leverer den officielle klassificerede finansiering. Narkoindtægter leverer det uofficielle supplement. Sammen finansierer de en parallel civilisation, som ingen folkevalgt har godkendt, og ingen revisor kan spore.

## Kapitel 29 — De private entreprenører: Bechtel, Halliburton og virksomhederne der bygger underjordisk

De virksomheder, der bygger dybe underjordiske militærbaser, er ikke små, obskure firmaer. De er de største ingeniør- og byggevirksomheder i verden — virksomheder, hvis offentlige omsætning ikke kan forklare deres samlede operationelle kapacitet.

**Bechtel Corporation** — det største privatejede byggefirma i Amerika — har bygget atomkraftværker, militærbaser, lufthavne, motorveje og klassificerede anlæg for den amerikanske regering siden Anden Verdenskrig. Bechtel er **privatejet** — det indgiver ikke offentlige regnskaber. Dets samlede omsætning, dets kundeliste og dets projektportefølje er ikke underlagt offentlig offentliggørelse. Hvad der er kendt: Bechtel har bygget anlæg på Nevada Test Site, Los Alamos, Oak Ridge og talrige andre klassificerede lokationer.

**Halliburton / KBR** — forsvarsentreprenøren tidligere ledet af vicepræsident Dick Cheney — har haft kontrakter med regeringen for milliarder af dollars til militærkonstruktion, basedrift og logistik. KBR (tidligere Kellogg, Brown and Root) har bygget militære installationer verden over, herunder underjordiske komponenter.

**Parsons Corporation** — en stor forsvarsentreprenør specialiseret i underjordisk konstruktion, tunnelboring og klassificeret anlægsarbejde. Parsons har været involveret i underjordiske byggeprojekter siden 1940'erne.

**EG&G** (nu URS, opkøbt af AECOM) — virksomheden der drev Area 51 i årtier og leverede tekniske tjenester ved Nevada Test Site og andre klassificerede lokationer. EG&G-medarbejdere fløj dagligt fra Las Vegas til Area 51 med umærkede fly — **"Janet"-flyvningerne** — en praksis, der fortsatte i årevis, inden den blev offentligt anerkendt.

De her virksomheder har ingeniørkapaciteten, sikkerhedsgodkendelserne, byggemaskinerne og de institutionelle relationer til at bygge dybe underjordiske anlæg. De har bygget klassificerede installationer for regeringen siden 1940'erne. Deres samlede årlige omsætning overstiger, hvad der kan forklares af deres offentlige projektporteføljer.

Undergrunden bygges ikke af skyggefulde, ukendte enheder. Den bygges af **de største byggevirksomheder i verden** — virksomheder, der opererer i fuld offentlighed, vinder offentlige kontrakter og samtidig udfører klassificerede projekter, som offentligheden aldrig er blevet fortalt om.

## Kapitel 30 — Følg pengene: Når billioner forsvinder, bliver noget fysisk bygget

Det finansielle spor fører til én enkelt, uundgåelig konklusion: når billioner af dollars forsvinder fra offentlige konti over årtier, bliver noget fysisk bygget.

Penge forsvinder ikke. De overføres. De betaler for arbejdskraft, materialer, udstyr og infrastruktur. Når billioner flyder ind i klassificerede programmer over tres år, er resultatet ikke papirarbejde — det er **konstruktion**. Beton, stål, boremaskiner, atomreaktorer, ventilationssystemer, transportskinner, kommunikationsnetværk og den fysiske infrastruktur for underjordisk civilisation.

De samlede uopgjorte udgifter fra alle kilder — det anerkendte sorte budget, de $21 billioner i udokumenterede justeringer, de omdirigerede myndighedsmidler, narkoindtægterne, de uofficielle finansielle operationer — overstiger **$40 billioner** over det underjordiske programs levetid. I denne skala er konstruktionen beskrevet af Schneider — 131 baser forbundet af tunneler — ikke blot mulig. Det er det **minimum**, pengene ville købe.

Overvej hvad **offentligheden** bruger på konstruktion:

- **Interstate Highway System** kostede cirka $530 milliarder (inflationsjusteret) over halvtreds år
- **New York Citys metro**-system kostede cirka $80 milliarder at bygge
- **Kanaltunnelen** mellem England og Frankrig kostede $22 milliarder

Fyrre billioner dollars — brugt over tres år af organisationer med den mest avancerede konstruktionsteknologi på Jorden, der opererer uden offentligt tilsyn, miljøvurdering, jorderhvervelsesforhandling eller arbejdsmarkedsregulering — køber en underjordisk infrastruktur, der **dværger** ethvert offentligt byggeprojekt i menneskehedens historie tilsammen.

Pengene er beviset. Ikke whistleblowerne. Ikke teorierne. Ikke de indicielle beviser. **Pengene.** Når billioner forsvinder, og regeringen legaliserer hemmeligt regnskab for at skjule, hvor de gik hen, blev noget massivt bygget. Det eneste spørgsmål er hvor — og svaret er nedad.

# Del IV — Det amerikanske netværk

## Kapitel 31 — Dulce, New Mexico: Basen med syv niveauer og den påståede menneske-ET-konflikt

Dulce er en lille by med cirka **2.600 indbyggere** på Jicarilla Apache-reservatet i det nordlige New Mexico. Den har ingen større industri, ingen militær installation synlig på overfladen og ingen grund til at optræde i nogen samtale om national sikkerhed.

Og alligevel er Dulce den hyppigst refererede dybe underjordiske militærbase i hele whistleblowerlitteraturen.

Det påståede anlæg ligger under **Archuleta Mesa** — en stor, fladtoppet geologisk formation ved siden af byen. Mesaen ligger på jord kontrolleret af Jicarilla Apache-nationen, hvilket tilføjer et lag af jurisdiktionsmæssig kompleksitet, der gør undersøgelse vanskelig — føderalt retshåndhævelse, statslige myndigheder og stammesuverænitet skaber overlappende kontrolzoner, der kan bruges til at forhindre adgang.

Anlægget beskrevet af Phil Schneider og Thomas Castello består af **syv niveauer**, der strækker sig over tre kilometer ned i jorden. De øverste niveauer tjener konventionelle militære og videnskabelige funktioner. De nedre niveauer — særligt niveau 5, 6 og 7 — påstås at huse ikke-menneskelige entiteter, genetiske eksperimentprogrammer og kryogenisk opbevaring.

Understøttende beviser for Dulce-anlægget inkluderer:

- **Begrænset luftrum** over Archuleta Mesa-området, opretholdt trods fraværet af nogen synlig militær installation
- Beretninger fra Jicarilla Apache-beboere om **usædvanlig aktivitet** — natlige lys, umærkede helikoptere, militærkøretøjer på reservatets veje
- **Kvæglemlæstelser** koncentreret i Dulce-området — kirurgiske fjernelser af organer og væv uden blod, uden spor og uden konventionel forklaring
- **Usædvanlig seismisk aktivitet** i området — små, overfladiske jordskælv, der er uforenelige med den regionale geologiske profil
- Schneiders og Castellos uafhængige, bekræftende vidnesbyrd om anlæggets struktur og operationer

Dulce er aldrig blevet bekræftet af regeringen. Det er heller aldrig blevet undersøgt af nogen instans med autoriteten og ressourcerne til at bekræfte eller afvise det. Archuleta Mesa forbliver begrænset. Spørgsmålene forbliver ubesvarede. Og vidnesbyrdet fra to uafhængige vidner — den ene død, den anden forsvundet — forbliver den mest detaljerede beretning om, hvad der ligger nedenunder.

## Kapitel 32 — Area 51 / S-4: De underjordiske niveauer under Groom Lake

**Area 51** — Groom Lake-anlægget i Nevada Test and Training Range — blev ikke officielt anerkendt af CIA før i **2013**, da en Freedom of Information Act-anmodning tvang frigivelsen af dokumenter, der bekræftede dets eksistens. I årtier nægtede regeringen, hvad satellitbilleder tydeligt viste: en massiv militær installation i Nevadas ørken.

Overfladeanlægget ved Groom Lake er omfattende — hangarer, landingsbaner, støttebygninger og infrastruktur synlig på satellitfotos. Men overfladeanlægget er, ifølge flere vidner, den **synlige brøkdel** af et meget større kompleks, der strækker sig under jorden.

**Bob Lazar**, der trådte frem i 1989, hævdede at have arbejdet på et anlæg, han kaldte **S-4** — beliggende cirka 24 kilometer syd for Groom Lake, bygget ind i siden af Papoose Mountain. Lazar beskrev et underjordisk anlæg indeholdende **ni hangarsektioner**, der hver husede et skiveformet fartøj af ikke-menneskelig oprindelse. Han beskrev at være blevet pålagt at reverse-engineere fremdriftssystemet for et af disse fartøjer.

Lazars beretning blev afvist af skeptikere — men adskillige af hans påstande blev efterfølgende verificeret:

- Han beskrev eksistensen af **grundstof 115** (moscovium) som brændstofkilden for fremdriftssystemet. Grundstof 115 blev ikke syntetiseret i et laboratorium før i **2003** — fjorten år efter Lazars påstand.
- Han beskrev nøjagtigt **layoutet** af Los Alamos National Laboratory, hvor han hævdede at have arbejdet inden S-4. Ansættelsesoptegnelser, der placerede ham ved Los Alamos, blev først benægtet, men blev senere bekræftet gennem en Los Alamos-telefonbog, der opførte hans navn.
- Han beskrev sikkerhedsprotokoller ved S-4, der matchede klassificerede procedurer, som efterfølgende blev afsløret af andre whistleblowere.

De underjordiske niveauer under Area 51 / S-4 beskrives som indeholdende forskningslaboratorier, reverse-engineering-værksteder, testfaciliteter og boliger til personale, der arbejder i forlængede rotationer under jorden. Anlægget er forbundet til det bredere DUMB-netværk via underjordisk transport — tilgængeligt fra Nellis Air Force Base, Nevada Test Site og potentielt fra andre lokationer hundredvis af kilometer væk.

## Kapitel 33 — Denver International Airport: Konstruktionsanomalier, kunsten, tunnelerne

**Denver International Airport (DIA)** åbnede i 1995 og erstattede den fuldt funktionelle Stapleton International Airport. Den blev bygget **37 kilometer fra downtown Denver** på 137 kvadratkilometer åben prærie — langt fra den by, den betjener. Dens konstruktion kostede **$4,8 milliarder** — $2 milliarder over budget. Den blev leveret **seksten måneder for sent**.

Anomalierne begynder med selve konstruktionen:

- Fem bygninger blev opført og derefter **begravet** — erklæret for at være bygget forkert og begravet under jorden i stedet for at blive revet ned. Begravede bygninger er ikke standardpraksis i lufthavnskonstruktion.
- Mængden af **jord, der blev flyttet** under konstruktionen, oversteg det volumen, der kræves til en lufthavn, med en faktor, som flere ingeniører beskrev som uforklarlig — forenelig med udgravningen af et stort underjordisk anlæg.
- **Flere entreprenører** blev hyret, hvor hver fuldendte en del af det underjordiske arbejde, inden de blev erstattet — et mønster foreneligt med compartmentalisering, der sikrer, at ingen enkelt entreprenør så hele projektet.

Kunsten og symbolikken:

- En **frimurer-topsten** i Great Hall, indviet af Colorados storloge, dateret 19. marts 1994, refererer til "New World Airport Commission" — en organisation, der ikke eksisterer uden for denne plade.
- **Vægmalerier af Leo Tanguma** der afbilder scener af militært folkemord, miljøødelæggelse og en figur i gasmaske, der svinger et sværd — efterfulgt af scener med fred og fornyelse. Billedsproget er foruroligende og tematisk uforeneligt med en lufthavn.
- En **blå hesteskulptur** med glødende røde øjne — kaldet "Blucifer" — der dræbte sin skaber, Luis Jiménez, da en sektion faldt ned over ham under konstruktionen.

Undergrunden:

- DIA har et **omfattende underjordisk togsystem**, der forbinder terminaler — standard for store lufthavne. Hvad der ikke er standard, er omfanget af den underjordiske konstruktion, der strækker sig langt ud over, hvad togsystemet kræver.
- Whistleblowere og bygningsarbejdere har beskrevet underjordiske niveauer, der **ikke er på nogen offentlig plan** — niveauer under togsystemet, der strækker sig dybt ned i jorden.
- Lufthavnen ligger oven på et af de største grundvandsmagasinsystemer på Great Plains — der leverer vand til et underjordisk anlæg.

DIA er enten den mest overbyggede, overbudgetterede, symbolsk bizarre lufthavn i historien — eller den er overfladeindgangen til et dybt underjordisk anlæg, hvis konstruktion var skjult inden i lufthavnsprojektet.

## Kapitel 34 — Mount Weather, Virginia: Regeringens skyggehovedstad

**Mount Weather** — officielt Mount Weather Emergency Operations Center — er beliggende i Bluemont, Virginia, cirka 77 kilometer fra Washington, D.C. I modsætning til Dulce og S-4 er Mount Weathers eksistens som et underjordisk regeringsanlæg **anerkendt**.

Anlægget drives af **FEMA** og fungerer som knudepunktet for Continuity of Government (COG)-programmet — systemet designet til at opretholde regeringens operationer i tilfælde af et katastrofalt angreb på Washington.

Hvad der er offentligt kendt:

- Mount Weather indeholder en **underjordisk by** — et selvforsynende anlæg med eget kraftværk, vandforsyning, spildevandsbehandling, hospital, kantine og beboelseskvarterer
- Anlægget kan huse **adskillige tusinde mennesker** i længere perioder
- Det indeholder **replika-regeringskontorer** — kopier af nøglefunktioner i den udøvende magt, der kan overtage operationerne, hvis Washington ødelægges
- Det har været operationelt siden **1950'erne**, da det blev opført som en del af den kolde krigs bunkerprogrammet
- Det blev aktiveret den **11. september 2001** — højtstående regeringsembedsmænd blev evakueret til Mount Weather inden for timer efter angrebene

Hvad der er klassificeret:

- Det underjordiske anlægs **fulde omfang** — hvor dybt det går, hvor mange niveauer det har, og hvad dets samlede kapacitet er
- Dets **forbindelser** til andre anlæg — om underjordisk transport forbinder Mount Weather med Raven Rock, Pentagon, Camp David eller andre lokationer
- De **programmer**, der drives inden for de klassificerede niveauer — ud over grundlæggende regeringskontinuitet
- Den **aktuelle operationelle status** — om Mount Weather fungerer som en permanent installation med en fuldtids underjordisk befolkning eller vedligeholdes i standby-tilstand

Mount Weather beviser et kritisk punkt: den amerikanske regering **åbent anerkender** at drive mindst ét dybt underjordisk anlæg med infrastruktur i bystørrelse. Debatten handler ikke om, hvorvidt underjordiske baser eksisterer. Debatten handler om, hvor mange der eksisterer, og hvad de bruges til ud over deres erklærede formål.

## Kapitel 35 — Raven Rock, Pennsylvania: Site R — Det underjordiske Pentagon

**Raven Rock Mountain Complex** — betegnet **Site R** — er beliggende nær Blue Ridge Summit, Pennsylvania, cirka elleve kilometer nord for Camp David. Ligesom Mount Weather er dets eksistens anerkendt. Ligesom Mount Weather er dets fulde kapaciteter klassificerede.

Site R blev bygget mellem **1951 og 1953** ved at sprænge 265.000 kubikyards greenstone-klippe ud inde fra bjerget. Anlægget består af fem bygninger inde i bjerget, forbundet af tunneler, monteret på stålfjedre for at absorbere atomeksplosionschok.

Offentligt anerkendte kapaciteter:

- **Alternativt fælles kommunikationscenter** — en backup for Pentagons kommando- og kontrolfunktioner
- Flere datacentre og kommunikationsknudepunkter
- Beboelseskvarterer til tusindvis af personale
- Selvforsynet livsunderstøttelse — strøm, vand, luftrecirkulering
- Eksplosionsdøre, der kan modstå atomdetonation

Site R blev aktiveret den 11. september 2001 sammen med Mount Weather. Vicepræsident Dick Cheney var angiveligt på Site R under angrebene — en detalje, der placerer vicepræsidenten af USA **inde i en underjordisk militærbase** under den mest betydningsfulde sikkerhedsbegivenhed i moderne amerikansk historie.

Den anerkendte konstruktion af Site R involverede fjernelse af **202.500 kubikmeter klippe** — hvilket skabte et indre rum på cirka **65.000 kvadratmeter**. Dette er det anerkendte tal fra 1950'erne. Efterfølgende udvidelse — over halvfjerds års kontinuerlig drift — har næsten helt sikkert øget anlæggets størrelse, dybde og kapacitet langt ud over dets oprindelige dimensioner.

Site R demonstrerer skala: et anlæg på størrelse med en lille by, bygget inde i et bjerg i begyndelsen af 1950'erne, med konventionel bore- og sprængningsteknologi. Med nukleare boremaskiner, moderne ingeniørarbejde og halvfjerds års fremskridt er de anlæg, der er bygget siden Site R, størrelsesordener mere kapable.

## Kapitel 36 — Cheyenne Mountain, Colorado: NORAD og hvad der ligger under NORAD

**Cheyenne Mountain** — hjemsted for North American Aerospace Defense Command (NORAD) — er måske det mest berømte underjordiske militæranlæg i verden. Bygget i 1960'erne er anlægget beliggende **610 meter under granittoppen** af Cheyenne Mountain, nær Colorado Springs.

Det anerkendte anlæg:

- **Femten tre-etagers bygninger** monteret på stålfjedre inde i et hulekompleks
- Samlet gulvareal, der overstiger **to hektar**
- **25-tons eksplosionsdøre** — de største eksplosionsdøre nogensinde konstrueret — der kan forsegle anlægget på sekunder
- Uafhængig strøm-, vand- og luftforsyning til forlænget autonom drift
- **1.319 fjedre**, der understøtter bygningerne for at absorbere nukleare trykbølger
- Et **reservoir**, der rummer 5,7 millioner liter vand inde i bjerget

Cheyenne Mountain blev erklæret **Alternativt Kommandocenter** i 2006, med primære operationer overført til Peterson Air Force Base i nærheden. Men anlægget blev ikke dekommissioneret. Det blev **opgraderet** — forstærket mod elektromagnetisk puls (EMP)-angreb og moderniseret med nye kommunikationssystemer.

Hvad der ligger under de anerkendte niveauer af Cheyenne Mountain er klassificeret. Det offentligt beskrevne anlæg optager hulrum i en specifik dybde inde i bjerget. Selve bjerget strækker sig langt dybere. Boremaskiner — nukleare eller konventionelle — kunne have udvidet anlægget nedad på ethvert tidspunkt i de tres år siden dets konstruktion.

Flere kilder i det underjordiske forskningsmiljø beskriver Cheyenne Mountain som havende **dybe niveauer**, der ikke er en del af NORAD-komplekset — niveauer, der forbinder til det bredere underjordiske netværk og huser programmer, der ikke er relateret til luftforsvar. Det offentligt anerkendte anlæg er, ifølge denne beretning, **lobbyen** — den synlige del af en meget større installation, hvis sande omfang og formål er klassificeret.

## Kapitel 37 — Pine Gap, Australien: Det fælles amerikansk-australske underjordiske anlæg

**Pine Gap** — formelt Joint Defence Facility Pine Gap — er beliggende cirka 18 kilometer sydvest for Alice Springs, i det geografiske centrum af det australske kontinent. Det drives i fællesskab af USA og Australien og er en af de mest hemmelige militære installationer på Jorden.

Overfladeanlægget består af **flere radomere** (store sfæriske antennehuse), støttebygninger og en landingsbane. Radomerne er synlige på satellitbilleder og er blevet fotograferet i vid udstrækning.

Hvad der ikke er synligt:

- Den **underjordiske komponent** af Pine Gap — flere niveauer, der strækker sig dybt under overfladen
- Anlæggets rolle i det **globale overvågningsnetværk** — Pine Gap er en jordstation for klassificerede satellitsystemer, der overvåger kommunikation, missilopsendelser og andre aktiviteter over den østlige halvkugle
- Dets påståede forbindelse til det underjordiske transportnetværk — Schneider og andre beskrev Pine Gap som en node i det globale DUMB-system
- Rapporteret **forskning i ikke-menneskelig teknologi** på anlæggets dybere niveauer

Pine Gap har været genstand for protester fra australske borgere, der er bekymrede over anlæggets rolle i amerikanske militæroperationer — særligt droneangreb og efterretningsindsamling — udført fra australsk jord uden fuldt australsk tilsyn. Den australske regerings svar har været at øge sikkerheden og begrænse adgangen, ikke at give gennemsigtighed.

Anlæggets placering i det centrale Australien er strategisk: det er så langt fra enhver kystlinje som muligt, hvilket gør det svært at nærme sig. Det er omgivet af ørken. Og det ligger på jord, der er tyndt befolket og let at kontrollere.

Pine Gap demonstrerer, at det underjordiske netværk ikke er begrænset til USA. Det er **globalt** — med knudepunkter på hvert kontinent, drevet i fællesskab eller ensidigt af regeringer, der deler klassificerede programmer og infrastruktur under overfladen.

## Kapitel 38 — Ozark-plateauet: Underjordiske komplekser under Arkansas og Missouri

**Ozark-plateauet** — en højlandsregion, der strækker sig over dele af Arkansas, Missouri, Oklahoma og Kansas — er blevet identificeret af flere forskere som en af de mest betydningsfulde DUMB-lokationer i USA.

Regionens geologi er ideel til underjordisk konstruktion: **kalkstens- og dolomitundergrund**, der er relativt let at bore igennem, overlejret af titals meter klippe, der giver naturlig afskærmning. Regionen er gennemhullet af naturlige huler — Ozarks indeholder flere huler end næsten ethvert andet område i USA — hvilket indikerer geologiske forhold, der er gunstige for konstruktion af store underjordiske kamre.

Jesse Venturas efterforskning dokumenterede:

- **Massive ventilationsskakter** i fjerntliggende, skovbevoksede områder — langt fra enhver overfladeinstallation
- **Sikkerhedshegn** omkring områder uden synlige strukturer
- **Private sikkerhedsentreprenører** — ikke militæret, ikke retshåndhævelse — der bevogter adgangen til lokationer, der officielt ikke eksisterer
- **Lokale beboere**, der rapporterer konstante underjordiske vibrationer, natlige lastbilkonvojer og usædvanlig militær helikopteraktivitet

Ozark-plateauet er også hjemsted for flere massive **kommercielle underjordiske anlæg**, der demonstrerer regionens egnethed til underjordisk konstruktion:

- **SubTropolis** i Kansas City, Missouri — et 5,1 millioner kvadratmeter underjordisk erhvervskompleks i en kalkstensmine, der huser hundredvis af virksomheder
- **Kraft Foods, USPS og andre store virksomheder** driver underjordiske lager- og distributionsanlæg i Ozarks
- **Federal Reserve** vedligeholder et underjordisk anlæg i Culpeper, Virginia (teknisk set uden for Ozarks, men en del af det bredere østlige underjordiske netværk)

De kommercielle anlæg beviser, at geologien fungerer til storstilet underjordisk konstruktion. Ventilationsskakterne, sikkerhedshegnene og den militære aktivitet dokumenteret i områder uden kommercielle anlæg antyder, at den samme geologi bruges til **klassificerede formål**, som de kommercielle anlæg bare antyder.

## Kapitel 39 — White Sands / Sandia: Det underjordiske netværk i New Mexico

**New Mexico** er epicentret for amerikanske klassificerede programmer — og har været det siden Manhattan-projektet bragte atomvåbenudvikling til Los Alamos i 1943. Statens underjordiske netværk afspejler otte årtiers kontinuerlig klassificeret aktivitet.

Overfladeanlæggene:

- **Los Alamos National Laboratory** — atomvåbenforskning og -udvikling siden 1943
- **Sandia National Laboratories** — atomvåbeningeniørarbejde, styrede energivåben og klassificerede programmer
- **White Sands Missile Range** — den største militære installation i USA, der dækker 3.200 kvadratmiles
- **Kirtland Air Force Base** — hjemsted for Manzano Weapons Storage Facility, hvor atomvåben opbevares i tunneler udhugget i Manzano-bjergene
- **Holloman Air Force Base** — ved siden af White Sands
- **Dulce** — den påståede base med syv niveauer mod nord

**Manzano Weapons Storage Facility** er et anerkendt underjordisk anlæg — tunneler boret ind i Manzano-bjergene ved siden af Kirtland AFB, brugt til atomvåbenopbevaring siden 1940'erne. Anlæggets eksistens beviser, at militæret har vedligeholdt operationelle underjordiske anlæg i New Mexico i over firs år.

Nærheden af disse installationer — Los Alamos, Sandia, White Sands, Kirtland, Holloman og det påståede Dulce-anlæg — skaber et **netværk**, hvor underjordiske tunneler, der forbinder stederne, ville være en logisk militær nødvendighed. Et anlæg ved Dulce, forbundet med tunnel til Los Alamos (cirka 160 kilometer), forbundet videre til Sandia og Kirtland (cirka 160 kilometer længere mod syd), forbundet til White Sands (yderligere 160 kilometer), ville skabe en sammenhængende underjordisk korridor, der spænder over hele New Mexicos længde.

Statens geologi understøtter dette: meget af New Mexico ligger på sedimentær klippe, der er relativt let at bore igennem, underlejret af hårdere vulkansk klippe, der giver strukturel stabilitet for dybe anlæg.

New Mexico er ikke en stat med en underjordisk base. Det er en stat, der **er** en underjordisk base — et netværk af forbundne anlæg, der spænder over hundredvis af kilometer, bygget over otte årtier, finansieret af de mest generøst finansierede klassificerede programmer i amerikansk historie.

## Kapitel 40 — Det komplette kort: Enhver kendt og mistænkt DUMB i det kontinentale USA

Forskere, der har kompileret data fra whistleblowervidnesbyrd, FOIA-dokumenter, geologiske undersøgelser, byggeregistre og anomale observationer, har produceret kort, der viser de omtrentlige placeringer af dybe underjordiske militærbaser over hele det kontinentale USA.

Det samlede antal varierer efter forsker og metode:

- **Phil Schneider** erklærede, at der var 131 DUMBs i USA i midten af 1990'erne
- **Richard Sauder** dokumenterede snesevis af bekræftede og sandsynlige underjordiske anlæg ved brug af offentlige registre
- Uafhængige forskere, der bruger seismiske data, satellitbilleder og byggeregistre, har identificeret **yderligere steder**, der ikke er refereret af hverken Schneider eller Sauder

Distributionsmønstret viser koncentrationer i flere nøgleregioner:

**Sydvesten**: New Mexico, Nevada, Arizona og Colorado danner den tætteste klynge — hjemsted for atomvåbenlaboratorier, testområder og de ældste klassificerede programmer i landet. Dulce, Area 51/S-4, Cheyenne Mountain og New Mexico-netværket er alle i denne region.

**Østkysten**: Mount Weather, Raven Rock og tilknyttede anlæg danner en kæde, der beskytter regeringskontinuiteten — og forbinder Washington, D.C., med backup-kommandocentre i Virginia, Pennsylvania og Maryland.

**Ozark-plateauet**: Arkansas, Missouri og omkringliggende stater huser anlæg, hvis ventilationsskakter og sikkerhed er dokumenteret, men hvis formål aldrig er blevet anerkendt.

**Det nordvestlige Stillehav**: Washington State og Oregon indeholder anlæg forbundet med Hanford-atomanlægget og ubådsbaser, der har underjordiske komponenter.

**Det bjergrige vesten**: Colorado, Utah og Wyoming indeholder anlæg i bjergterræn, der er ideelt til dyb konstruktion.

Når kortet tegnes — når hver bekræftet, sandsynlig og mistænkt DUMB plottes — er mønstret, der fremkommer, ikke tilfældigt. Det er et **netværk** — et gitter af anlæg forbundet af tunneler, positioneret til at give dækning over hele kontinentet, med redundans, der sikrer, at intet enkelt fejlpunkt kan deaktivere systemet.

Kortet over det underjordiske USA er kortet over et **andet land** — et der blev bygget under det første, finansieret af dets borgere og skjult for deres viden.

# Del V — Det globale netværk

## Kapitel 41 — Det Forenede Kongerige: Burlington-bunkeren og det hemmelige underjordiske netværk

Det Forenede Kongeriges underjordiske militære infrastruktur er omfattende, dokumenteret og — i tilfældet med dets mest bemærkelsesværdige anlæg — delvist afklassificeret.

**Burlington** — også kendt som **Central Government War Headquarters** — er en 14 hektar underjordisk by under byen Corsham i Wiltshire, bygget i 1950'erne inde i et tidligere stenbrud. Anlægget var designet til at huse hele den britiske regering — **4.000 mennesker** — i tilfælde af atomkrig.

Burlington indeholdt:

- En **telefoncentral** — den næststørste i Storbritannien på tidspunktet for konstruktionen
- Et **BBC-radiostudio** — til regeringskommunikation til den overlevende befolkning
- Et **hospital** med operationsstuer
- **Køkkener** der kunne bespise tusindvis
- En **underjordisk sø** der leverede vand
- **19 kilometer veje** inde i anlægget
- Et **jernbanespor** der forbandt til Great Western Railway-linjen

Anlægget blev afklassificeret i **2004** og er nu delvist tilgængeligt for forskere. Dets eksistens beviser, at den britiske regering konstruerede, vedligeholdt og drev en massiv underjordisk by — i hemmelighed, i halvtreds år — uden offentlighedens viden.

Burlington er det anlæg, de afklassificerede. Spørgsmålet er, hvad der ellers eksisterer under Storbritannien, som ikke er blevet afklassificeret.

**London Underground** — Tube-systemet — inkluderer dybtliggende tilflugtsrum konstrueret under Anden Verdenskrig, hvoraf adskillige **aldrig blev åbnet for offentligheden** og forbliver under regeringens kontrol. Tunnelnetværket under det centrale London strækker sig langt ud over det offentlige Tube-kort. Ministerier, efterretningstjenester og militære kommandoer er forbundet af tunneler, der blev bygget under krigen og udvidet i årtierne siden.

Storbritannien demonstrerer mønstret tydeligt: et anerkendt underjordisk anlæg i bystørrelse — og et ukendt antal yderligere anlæg, der aldrig er blevet anerkendt.

## Kapitel 42 — Schweiz: Landet der er én gigantisk underjordisk base

**Schweiz** er unikt blandt nationer: det har bygget nok underjordisk tilflugtsrum til at huse hele sin **befolkning** — hver mand, kvinde og barn — i tilfælde af atomangreb. Dette er offentlig politik, kodificeret i lov.

Siden 1963 har schweizisk lov krævet, at enhver ny beboelsesbygning inkluderer et **atomnedfaldstilflugtsrum**, eller at beboerne har adgang til et fælles tilflugtsrum. Resultatet: i begyndelsen af 2000'erne havde Schweiz tilflugtskapacitet til **114 procent** af sin befolkning — over 100 procent for at give redundans.

Men de civile tilflugtsrum er det synlige lag. Under dem:

- **Militærbunkere** — hundredvis af anlæg bygget ind i Alperne, mange forklædt som civile strukturer. Ladedøre der åbner og afslører artilleripositioner. Bjergskråningshytter der skjuler bunkerindgange. Tankstationer der er portaler til underjordiske kommandocentre.
- **Det nationale reduit** — en forsvarsstrategi fra Anden Verdenskrig, der forestiller det schweiziske militær trække sig tilbage i Alperne og kæmpe fra underjordiske befæstninger. Infrastrukturen for denne strategi er blevet bygget, vedligeholdt og udvidet i over firs år.
- **Gotthardbasistunnelen** — den længste jernbanetunnel i verden med 57 kilometer, fuldført i 2016. Dens konstruktion demonstrerede schweizisk kapacitet i dyb bjergboring. Teknologien og ekspertisen, der byggede Gotthardtunnelen, eksisterer på et kontinuum med militær underjordisk konstruktion.

Schweiz er også vært for **CERN** — den Europæiske Organisation for Nuklear Forskning — hvis Large Hadron Collider sidder i en tunnel **27 kilometer i omkreds**, begravet 100 meter under den fransk-schweiziske grænse. CERN er det største underjordiske videnskabelige anlæg i verden — og dets konstruktion krævede præcis de ingeniørmæssige kapaciteter, der bruges til at bygge militære underjordiske installationer.

Schweiz er ikke et land med underjordiske baser. Schweiz er et land, hvis **hele nationale forsvarsstrategi** er bygget på undergrunden. Hele befolkningen kan gå under jorden. Militæret er designet til at kæmpe nedefra. Ingeniørkapaciteten til at bygge nedenunder er den mest avancerede i Europa.

## Kapitel 43 — Norge: Svalbard Frøhvelv — og hvad der ellers er under det bjerg

**Svalbard Global Seed Vault** — beliggende på den norske ø Spitsbergen i det arktiske Svalbard-øhav — er et anlæg bygget **120 meter ind i et bjerg** for at opbevare sikkerhedskopier af verdens afgrødefrø. Det åbnede i 2008 og er blevet beskrevet som en sikkerhedsforanstaltning for menneskehedens landbrugsmæssige arv.

Hvælvingens design: en lang tunnel boret ind i bjergsiden, der fører til tre opbevaringskamre vedligeholdt ved **-18°C** af den naturlige permafrost og kølesystemer. Anlægget kan opbevare op til **4,5 millioner** frøprøver.

Svalbard Frøhvelv er interessant ikke for hvad det er, men for hvad det repræsenterer: den anerkendte konstruktion af et dybt underjordisk anlæg i Arktis, bygget til at overleve katastrofale begivenheder, finansieret af regeringer og private fonde og designet til at bevare civilisationens biologiske fundament.

Hvis regeringer bygger underjordiske anlæg for at bevare **frø**, hvad bygger de så for at bevare **mennesker**?

Norges militære underjordiske infrastruktur strækker sig langt ud over Svalbard:

- **Olavsvern marinnebase** — et massivt underjordisk marineanlæg nær Tromsø, udhugget i klippe, i stand til at huse ubåde, skibe og militærpersonel. Olavsvern blev nedlagt i 2002 og solgt — til en privat køber. En underjordisk ubådsbase, solgt til en privat enhed. Implikationerne diskuteres ikke.
- Underjordiske **militære kommandocentre** bygget under den kolde krig, hvoraf mange stadig er operationelle
- **NATO underjordiske anlæg** i Norge — positioneret til arktisk forsvar

Norge demonstrerer, at underjordisk anlægskonstruktion ikke er begrænset til supermagter. Mellemstore nationer bygger underjordisk — omfattende, kompetent og i miljøer (arktisk permafrost), der præsenterer ingeniørmæssige udfordringer langt større end tempereret grundfjeld.

## Kapitel 44 — Rusland: Yamantau-bjergkomplekset og Moskvas Metro-2

**Yamantau-bjerget** — i de sydlige Uralerbjerge i Rusland — er stedet for, hvad vestlige efterretningstjenester mener er det største underjordiske anlæg i verden.

Konstruktionen ved Yamantau begyndte i **1970'erne** og er fortsat i over fem årtier. Anlægget estimeres at omfatte et underjordisk areal på cirka **400 kvadratmiles** — skønt estimater varierer meget, fordi den russiske regering ikke har givet nogen information om anlæggets formål, størrelse eller kapaciteter.

Hvad der er kendt:

- Satellitbilleder viser massiv byggeaktivitet — veje, jernbanelinjer og støtteinfrastruktur, der betjener et anlæg, der ikke producerer noget synligt på overfladen
- Den russiske regering har tilbudt **modstridende forklaringer** — og hævdet at stedet er en minedrift, et fødevarelagerlager, en bunker til nationale skatte og et arkiv for regeringsdokumenter. Modsigelserne antyder, at alle forklaringer er dækhistorier.
- Kongressmedlem Roscoe Bartlett rejste bekymringer om Yamantau i **1990'erne** og bemærkede, at anlægget syntes designet til at overleve en atomkrig og opretholde en stor befolkning i længere perioder

**Metro-2** — også kendt som **D-6** — er et påstået hemmeligt underjordisk jernbanesystem under Moskva, bygget parallelt med det offentlige metrosystem. Systemet siges at forbinde Kreml, Forsvarsministeriet, den Føderale Sikkerhedstjenestes (FSB) hovedkvarter, VIP-bunkere og den statslige lufthavn i Vnukovo.

Tidligere sovjetiske embedsmænd har anerkendt Metro-2's eksistens i generelle vendinger. Forfatteren og byudforskeren **Vadim Mikhailov** har dokumenteret beviser for systemet. Russiske myndigheder har aldrig officielt bekræftet eller benægtet det — et svarmønster identisk med den amerikanske regerings tilgang til DUMBs.

Ruslands underjordiske program afspejler det amerikanske program i skala, hemmeligholdelse og tvetydighed. Begge nationer har bygget massive underjordiske anlæg over årtier. Begge nationer nægter at diskutere det sande omfang af deres underjordiske infrastruktur. Og begge nationer bruger langt mere på disse programmer, end noget offentligt regnskab kan forklare.

## Kapitel 45 — Kina: Den underjordiske store mur — 4.800 kilometer atomtunneler

I **2009** afslørede den kinesiske regering delvist eksistensen af, hvad den kaldte den **"Underjordiske Store Mur"** — et enormt tunnelnetværk bygget af Second Artillery Corps (nu PLA Rocket Force) til at opbevare, transportere og opsende atomraketter.

Tunnelerne strækker sig over en estimeret **4.800 kilometer** — sammenlignelig i længde med den originale Store Mur. De er boret gennem hård klippe i de bjergrige regioner i det centrale og vestlige Kina, i dybder tilstrækkelige til at overleve atomangreb.

Georgetown Universitys **Asian Arms Control Project** gennemførte en undersøgelse af tunnelsystemet ved hjælp af åben kilde-efterretning — satellitbilleder, kinesiske militærpublikationer, byggeregistre og geologiske data. Deres resultater:

- Tunnelsystemet er langt mere omfattende end tidligere estimeret af vestlig efterretning
- Det kan indeholde et væsentligt større atomarsenal, end Kina offentligt har erklæret
- Tunnelerne er designet til at skjule missilaffyringsramper — mobile affyringskøretøjer kører gennem tunnelerne og dukker op fra enhver af **hundredvis af udgange** for at affyre, inden de vender tilbage under jorden
- Systemet gør præcis målretning af Kinas atomarsenal i det væsentlige umuligt — en fjende ville være nødt til at ødelægge tusindvis af kilometer tunnel samtidig

Kinas underjordiske militærkonstruktion demonstrerer adskillige principper:

**Skala er opnåelig**: Fem tusinde kilometer tunnel, bygget af en nation med lavere velstand per capita end USA, ved brug af teknologi, der er ringere end hvad amerikanerne besidder. Hvis Kina kan bygge 4.800 kilometer tunnel, kan USA — med Subterrenen, overlegen ingeniørkunst og et langt større sort budget — bygge langt mere.

**Tunneler tjener strategiske formål**: De kinesiske tunneler er designet til at sikre nuklear gengældelseskapacitet. Amerikanske tunneler kan tjene analoge formål — eller formål, der går langt ud over nuklear strategi.

**Offentlig anerkendelse er strategisk**: Kina afslørede sit tunnelsystem for at **afskrække** modstandere. USA har aldrig anerkendt sit tunnelsystem — hvilket antyder, at amerikanske tunneler tjener formål, der ikke kan afsløres selv for afskrækkelsesværdi.

## Kapitel 46 — Israel: Dimona-komplekset og det underjordiske netværk under Negev

Israels **Dimona atomanlæg** — i Negev-ørkenen — er centrum for Israels ikke-erklærede atomvåbenprogram. Israel har aldrig officielt bekræftet, at det besidder atomvåben, og opretholder en politik med **nuklear tvetydighed** siden anlæggets opførelse i slutningen af 1950'erne.

Overfladeanlægget ved Dimona inkluderer en atomreaktor, leveret af Frankrig i slutningen af 1950'erne under en hemmelig aftale. Den underjordiske komponent — delvist afsløret af **Mordechai Vanunu**, en tidligere Dimona-tekniker der lækkede fotografier og information til *Sunday Times* i 1986 — er omfattende:

- **Seks underjordiske niveauer** under reaktorbygningen
- Faciliteter til **plutoniumudtrækning** og våbenkomponentfremstilling
- Laboratorier, samleområder og opbevaring af atomvåbenkomponenter
- En skala af underjordisk konstruktion, der oversteg, hvad overfladeanlægget antydede, med størrelsesordener

Vanunu blev kidnappet af Mossad-agenter i Rom, bragt til Israel, stillet for en hemmelig domstol og idømt **atten års fængsel** — hvoraf elleve blev tilbragt i isolation. Hans behandling demonstrerer alvoren, hvormed underjordiske anlægshemmeligheder beskyttes.

Ud over Dimona inkluderer Israels underjordiske militære infrastruktur:

- **Underjordiske flybaser** — Israel har bygget forstærkede underjordiske hangarer til sine kampfly, der beskytter dem mod missilangreb
- **Kommandobunkere** — dybe underjordiske anlæg til militær og regeringskommando i krigstid
- **Tunnelnetværket** — der forbinder militære installationer over hele det lille land

Israels underjordiske program demonstrerer, at nationer af enhver størrelse — Israel er omtrent på størrelse med New Jersey — bygger omfattende underjordisk militær infrastruktur. Programmet demonstrerer også omkostningen ved afsløring: Vanunu tilbragte næsten to årtier i fængsel for at afsløre en brøkdel af, hvad der ligger under Dimona.

## Kapitel 47 — Australien: Pine Gap, North West Cape og installationerne i ødemarken

Australiens bidrag til det globale underjordiske netværk strækker sig ud over Pine Gap. Kontinentets enorme, tyndt befolkede indre giver ideelle betingelser for underjordisk konstruktion — enormt landareal, minimal befolkning, stabil geologi og samarbejdsvillig regering.

**Pine Gap** — dækket i kapitel 37 — er det mest betydningsfulde anlæg, drevet i fællesskab med USA.

**North West Cape** — Harold E. Holt Naval Communication Station — er et fælles amerikansk-australsk anlæg i Western Australia, oprindeligt bygget til at kommunikere med amerikanske ubåde i Det Indiske Ocean og Stillehavet ved brug af Very Low Frequency (VLF)-transmissioner. Overfladeanlægget har karakteristiske høje antennetårne. Den underjordiske komponent er klassificeret.

**Woomera** — Woomera Test Range i South Australia — dækker **127.000 kvadratkilometer** ørken, hvilket gør det til et af de største militære testområder i verden. Området har været brugt til missiltest, atomprøvesprængninger (britiske tests i 1950'erne) og klassificerede programmer siden 1940'erne. De underjordiske anlæg ved Woomera er ikke offentligt dokumenteret.

**Nurrungar** — en tidligere fælles amerikansk-australsk satellitjordstation i South Australia, operationel fra 1969 til 1999. Anlægget sporede missilopsendelser og atomdetonationer. Dets underjordiske komponent blev aldrig offentligt beskrevet.

Australiens rolle i det globale underjordiske netværk er som et **værtskontinent** — der leverer jord, geologisk stabilitet, geografisk isolation og politisk samarbejde til anlæg primært drevet af USA. Den enorme tomhed i det australske indre — hvor hundredvis af kilometer ørken adskiller samfund — giver naturlig sikkerhed, som intet hegn eller vagtkorps kunne matche.

Hvis du vil bygge noget underjordisk, som ingen vil finde, så byg det under en ørken, hvor ingen bor og ingen kommer. Australien leverer præcis det — et helt kontinents indre, tilgængeligt for formål, overfladebefolkningen aldrig fortælles om.

## Kapitel 48 — Antarktis: Baserne under isen — hvad satellitter har opdaget

**Antarktis** — det koldeste, mest fjerne og mindst beboede kontinent på Jorden — er styret af **Antarktistraktaten** fra 1959, der udpeger kontinentet til fredelig videnskabelig forskning og forbyder militær aktivitet.

Og alligevel.

Satellitbilleder og jordgennemtrængende radar har afsløret anomalier under den antarktiske iskappe, der ikke let forklares af naturlig geologi:

- **Termiske anomalier** — områder hvor isen er tyndere eller varmere end det omgivende område, forenelige med varmekilder under overfladen
- **Lineære strukturer** — rette linjeformationer under isen, der ikke matcher naturlige geologiske formationer
- **Indgangslignende formationer** — åbninger i eksponerede klippevægge, der fremstår konstruerede snarere end naturlige

**Operation Highjump** — en 1946-47 amerikansk flådeekspedition ledet af admiral Richard Byrd — deployerede **4.700 militærpersonel**, 13 skibe og adskillige fly til Antarktis. Det officielle formål var udforskning og kortlægning. Operationen sluttede brat efter kun otte uger af en planlagt seks måneders deployering.

Admiral Byrds udtalelser efter tilbagekomsten var kryptiske. I et marts 1947-interview med den chilenske avis *El Mercurio* advarede han om **"flyvende objekter, der kan flyve fra pol til pol med utrolige hastigheder"** og erklærede, at USA ville have behov for at forberede sig på trusler fra det antarktiske område.

Antarktistraktatens forbud mod militær aktivitet er, efter alle tilgængelige beviser, ikke håndhævet. Nationer opretholder helårsforskningsstationer på kontinentet — USA driver **McMurdo Station**, den største installation i Antarktis. Hvad der eksisterer under disse stationer, og hvad der eksisterer i det enorme indre af kontinentet, hvor ingen civil nogensinde har rejst, er ukendt.

Antarktis' iskappe — op til **fem kilometer tyk** — giver den ultimative skjulning. Et anlæg bygget under isen er usynligt for satellitbilleder, beskyttet mod atomangreb af kilometer af is og kun tilgængeligt for dem med transportkapaciteten til at nå det mest fjerne kontinent på Jorden.

## Kapitel 49 — Havbundsbaserne: Installationer under havbunden

Havbunden dækker **70 procent** af Jordens overflade — og præsenterer den samme konstruktionsmulighed som dyb underjordisk klippe: et enormt, utilgængeligt miljø, hvor anlæg kan bygges uden for rækkevidde af opdagelse.

Teknologien til havbundskonstruktion eksisterer og har været indsat:

- **Ubådsbaser** — USA, Rusland, Kina og andre nationer driver ubådsbaser med undervandsindgange, der tillader ubåde at komme ind og lægge til uden at dykke op. Disse anlæg demonstrerer ingeniørkapaciteten til havbundskonstruktion.
- **Undervandskabler** — over **380 undervandskabler** bærer mere end 95 procent af interkontinental datatrafik. De lægges på og begraves under havbunden af specialiserede fartøjer. Den samme teknologi, der lægger kabler, kan konstruere mere kompleks infrastruktur under havet.
- **Dybhavsminedriftsteknologi** — systemer designet til at operere i dybder på **3.000 til 6.000 meter**, der udtrækker mineraler fra havbunden. Disse systemer demonstrerer kapaciteten til at arbejde på ekstrem dybde på havbunden.
- **Undervandshabitater** — anlæg som den amerikanske flådes **SEALAB**-program (1960'erne) demonstrerede, at mennesker kan leve og arbejde under vand i længere perioder. Aquarius Reef Base opererede ud for Florida i over 30 år.

RAND Corporation — igen — publicerede artikler om havbundskonstruktion og diskuterede ingeniørkravene til permanente installationer på kontinentalsoklen.

Flere whistleblowere og forskere har beskrevet **havbundsbaser** — anlæg bygget ind i havbunden, tilgængelige med ubåd eller gennem tunneler, der forbinder til det landbaserede underjordiske netværk. De hyppigst citerede lokationer inkluderer:

- **Californiens kyst** — nær Malibu, hvor en anomal struktur er blevet identificeret i sonarbilleder
- **Caribien** — særligt nær Puerto Rico, hvor USO-observationer (uidentificeret nedsænket objekt) klynger sig
- **Nordsøen** — mellem Skotland og Norge
- Diverse **Stillehavslokationer** — hvor dybe havgrave giver naturlig skjulning

Det underjordiske netværk stopper ikke ved kystlinjen. Hvis anlæg kan bygges kilometer under massiv klippe, kan de bygges under havbunden — med den samme teknologi, den samme ingeniørkunst og de samme finansielle ressourcer. Havet giver simpelthen yderligere skjulning ud over, hvad land tilbyder.

## Kapitel 50 — Det globale gitter: Når du kortlægger enhver DUMB, fremkommer et mønster

Når enhver kendt, mistænkt og påstået dyb underjordisk militærbase plottes på et globalt kort — inklusive landbaserede, bjerg-, underoceaniske og antarktiske anlæg — fremkommer et mønster, der transcenderer nationale grænser.

Anlæggene er ikke tilfældigt fordelt. De klynger sig langs:

- **Tektoniske pladegrænser** — hvor dybe klippestrukturer giver naturlige hulrum, og hvor seismisk aktivitet maskerer konstruktionsvibrationer
- **Leylinjer og jordenergigitterpunkter** — en korrelation, der kan afspejle geologiske faktorer (mineralforekomster, grundvandsspejl, elektromagnetiske egenskaber), som både oldtidens byggere og moderne militæringeniører søgte
- **Strategiske militærpositioner** — nærhed til nukleare aktiver, kommandocentre og transportkorridorer
- **Geologiske formationer** gunstige for dyb konstruktion — granit, kalksten og vulkansk klippe, der giver strukturel stabilitet

Det globale mønster antyder koordinering. Amerikanske, russiske, kinesiske, britiske, australske, israelske, norske og schweiziske underjordiske anlæg er ikke isolerede nationale projekter. De danner et **gitter** — en global infrastruktur, hvis dækning er for systematisk til at være resultatet af uafhængige nationale beslutninger.

Flere forskere har foreslået, at det underjordiske netværk styres af **aftaler, der transcenderer nationale grænser** — at de tilsyneladende geopolitiske rivalerier i overfladeverdenen ikke gælder under jorden, hvor et samlet program for konstruktion og beboelse har været i gang siden mindst 1950'erne.

Det her er den mest foruroligende mulighed: at den underjordiske verden ikke blot er en samling af nationale bunkere, men et **globalt system** — en parallel civilisation bygget af overfladeverdenens regeringer, finansieret af overfladeverdenens økonomier og drevet til formål, som overfladeverdenens befolkninger aldrig er blevet konsulteret om.

Gitteret er virkeligt. Mønstret er synligt. Spørgsmålet er ikke, om det eksisterer, men **hvem der kontrollerer det** — og hvad det i sidste ende er til for.

# Del VI — De planlagte hovedstæder

## Kapitel 51 — Washington, D.C.: Byen designet af frimurere på indvundet sumpland

**Washington, D.C.** blev ikke bygget på det bedst tilgængelige land. Den blev bygget på et **sumpområde** — en sumpet flodslette ved sammenløbet af Potomac- og Anacostia-floderne. Beslutningen om at placere nationens hovedstad på netop dette stykke land var ikke drevet af geografi, handel eller strategisk forsvar. Den var drevet af **design**.

Byens layout blev skabt af **Pierre Charles L'Enfant**, en franskfødt arkitekt og frimurer, og revideret af **Andrew Ellicott** med input fra **Benjamin Banneker**. Designet er geometrisk — et gadegitter overlejret med diagonale avenuer, der skaber specifikke former synlige ovenfra:

- Et **pentagram** dannet af skæringen mellem store avenuer, med dets sydlige spids ved Det Hvide Hus
- En **ugle** synlig i Capitol-bygningens område og omgivende gader
- **Passer og vinkel**-justeringer konsistente med frimurersymbolik
- Præcise **astronomiske justeringer** — National Mall flugter med solopgangen på specifikke datoer

Frimurerforbindelserne er ikke skjulte. **Grundstenen til Capitol** blev lagt i en frimurer-ceremoni i 1793, ledet af George Washington iført frimurerregalier. Grundstenen til Washington-monumentet blev lagt i en frimurer-ceremoni i 1848. Frimurersymboler er indlejret i hele det føderale distrikts arkitektur.

Hvad der er under Washington, D.C., diskuteres mindre:

- **Miles af tunneler** der forbinder regeringsbygninger — nogle anerkendte, de fleste klassificerede
- Det **kongreslige tunnelsystem** — der forbinder Capitol med Senatets og Repræsentanternes Hus' kontorbygninger
- **Dybe bunkeranlæg** under Det Hvide Hus og andre nøglebygninger
- Forbindelser til **Mount Weather** og **Raven Rock** via underjordisk transport

Washington, D.C. blev fra sin begyndelse designet som mere end en overfladeby. Sumpområdet blev valgt ikke trods dets uegnethed, men på grund af egenskaber, planlæggerne værdsatte — nærhed til vandveje, specifikke geologiske forhold og en placering på Jordens overflade, der svarede til designets geometriske og energimæssige krav.

Overfladebyen er facaden. Den underjordiske by er infrastrukturen. Og begge blev planlagt samtidigt af arkitekter, der forstod, at en hovedstad ikke blot er et sted, hvor regeringen mødes. Det er et **knudepunkt** i et netværk, der strækker sig både ovenover og nedenunder.

## Kapitel 52 — Astana (Nur-Sultan): Kasakhstans okkulte hovedstad bygget fra ingenting

I 1997 flyttede Kasakhstans præsident **Nursultan Nazarbayev** den nationale hovedstad fra Almaty — en udviklet, etableret by — til **Astana**, en lille by på den frosne steppe i det nordlige Kasakhstan med en befolkning på cirka 270.000.

Over de følgende to årtier blev Astana forvandlet fra en provinsforpost til en udstilling af **okkult arkitektur**, der rivaliserer med enhver by på Jorden i symbolsk tæthed:

- **Bayterek-tårnet** — en 97 meter høj struktur, der repræsenterer et gyldent æg i et livstræ, indeholdende et forgyldt håndaftryk af Nazarbayev og en observationsplatform justeret med specifikke astronomiske begivenheder
- **Khan Shatyr Underholdningscenter** — en gennemsigtig teltstruktur designet af Norman Foster, der huser et indendørs badested med sand importeret fra Maldiverne
- **Fredens og Forsoningens Palads** — en pyramide designet af Norman Foster, der huser en kongres for verdens religioner. Pyramiden indeholder glasmalerier af Brian Clarke, der afbilder **131 duer**, der repræsenterer verdens nationer
- **Nationalarkivet** — designet til at ligne et **øje**
- **Frimurer- og esoterisk symbolik** i hele byens arkitektur — søjler, pyramider, solskiver, altseende øjne og geometriske justeringer

Byen blev bygget til en pris af **milliarder af dollars** — i et land, hvor den gennemsnitlige årsindkomst var under $10.000. Investeringen i symbolsk arkitektur oversteg langt, hvad nogen funktionel hovedstad krævede.

Hvad der ligger under Astana er aldrig blevet offentliggjort. Men mønstret med planlagte hovedstæder — overfladesymbolik ovenover, klassificeret infrastruktur nedenunder — gælder med særlig styrke for en by bygget fra bunden på tom steppe, hvor underjordisk konstruktion kunne foregå uden indblanding fra eksisterende strukturer, forsyningsnet eller opmærksomme befolkninger.

Astana blev ikke bygget for Kasakhstans folk. Den blev bygget som en **erklæring** — og erklæringen er skrevet i et symbolsk sprog, som den brede offentlighed ikke forventes at læse.

## Kapitel 53 — Brasilia: Oscar Niemeyers modernistiske hovedstad med frimurisk geometri

**Brasilia** — Brasiliens hovedstad siden 1960 — blev bygget fra ingenting i Brasiliens indre og erstattede Rio de Janeiro som national hovedstad. Byen blev designet af arkitekten **Oscar Niemeyer** og byplanlæggeren **Lúcio Costa** og konstrueret på cirka **41 måneder** — en konstruktionshastighed, der forbliver ekstraordinær.

Byens plan, set ovenfra, har formen af enten en **fugl i flyvning** eller et **kors** — afhængig af fortolkning. De to akser af korset deler byen i sektorer: bolig, erhverv, regering og rekreation. Geometrien er præcis, symmetrisk og bevidst.

Arkitekturen er monumental:

- **Nationalkongressen** — tvillingtårne der flankerer en kuppel (Senatet) og en skål (Deputeretkammeret)
- **Brasilia-katedralen** — en hyperboloid struktur af buede betonpiller
- **Palácio da Alvorada** (Morgengryets Palads) — præsidentboligen med søjler i form af omvendte buer
- Ministerier arrangeret i ensartede blokke langs Esplanada dos Ministérios

Brasilia deler karakteristika med andre planlagte hovedstæder:

- Bygget fra ingenting på tidligere ubebygget jord
- Designet med geometrisk præcision synlig ovenfra
- Investeret med symbolsk arkitektur, der overstiger funktionelle krav
- Konstrueret med ekstraordinær hastighed og udgift
- Placeret i landets geografiske indre — langt fra kystlinjer og eksisterende befolkningscentre

Byens indre placering er betydningsfuld. Brasilia ligger på den **Centrale Højslette** i Brasilien — en enorm, hævet region af stabilt grundfjeld, der er ideel til underjordisk konstruktion. Beslutningen om at flytte hovedstaden fra det kystnære Rio de Janeiro til den indre højslette afspejler den strategiske logik bag placering af underjordiske baser: afstand fra trusler, geologisk stabilitet og plads til udvidelse.

## Kapitel 54 — Canberra: Australiens planlagte hovedstad med leylinje-justering

**Canberra** — Australiens hovedstad siden 1913 — blev designet af de amerikanske arkitekter **Walter Burley Griffin** og **Marion Mahony Griffin** efter at have vundet en international designkonkurrence i 1911. Ligesom Brasilia og Astana blev Canberra bygget fra bunden på tidligere ubebygget jord.

Griffin-planen havde:

- **Geometriske akser** justeret med betydningsfulde landskabstræk — Mount Ainslie, Black Mountain og Capital Hill
- En **central trekant** dannet af tre avenuer, der forbinder centrale regeringsbygninger
- **Koncentriske cirkler** der stråler ud fra den parlamentariske zone
- Justering med **solhvervs solopgangs- og solnedgangs**-positioner

Walter Burley Griffin var påvirket af ideerne fra **Rudolf Steiner** — den østrigske filosof og esoteriker, der grundlagde antroposofien. Griffins designs inkorporerede principper for hellig geometri og landskabsjustering, der gik ud over konventionel byplanlægning.

Canberra er beliggende i **Australian Capital Territory** — et indlandsområde i det sydøstlige Australien, positioneret mellem Sydney og Melbourne. Placeringen blev valgt som et kompromis mellem de to rivaliserende byer — men det specifikke sted blev udvalgt af grunde, der inkluderede dets **topografi, vandadgang og landskabsgeometri**.

Parliament House — fuldført i 1988 — er bogstaveligt talt bygget **ind i en bakke**, med strukturen stort set underjordisk og taget, der danner en græsklædt skråning, som offentligheden kan gå hen over. Bygningen blev designet, så folket symbolsk ville være **over** deres regering. Eller — læst anderledes — regeringen blev designet til at operere **nedenunder**.

Canberra, ligesom alle planlagte hovedstæder, blev designet med en intentionalitet, der overstiger funktionel regeringsførelse. De geometriske justeringer, de astronomiske orienteringer og det underjordiske parlament antyder alle, at byen blev bygget i henhold til principper, som den brede offentlighed ikke fortælles om — principper, der forbinder overfladelayoutet med noget nedenunder.

## Kapitel 55 — Naypyidaw: Myanmars spøgelseshovedstad — bygget til en million, beboet af få

I **2005** flyttede Myanmars militærjunta brat den nationale hovedstad fra Yangon — en by med millioner — til **Naypyidaw**, en beliggenhed i landets centrum, der i det væsentlige var jungle.

Den nye hovedstad blev bygget til at rumme cirka **en million mennesker**. Ifølge nylige estimater er dens befolkning cirka **924.000** — men byens infrastruktur er bygget til langt flere. Tyve-banes motorveje står næsten tomme. Regeringsbygninger i enorm skala betjener et lille bureaukrati. Byen strækker sig over et areal **fire gange Londons størrelse** med en brøkdel af befolkningen.

Den officielle forklaring for flytningen var strategisk — Naypyidaw er centralt beliggende og mindre sårbar over for flådeangreb end det kystnære Yangon. Men omfanget af konstruktionen — de tomme motorveje, de overdimensionerede bygninger, det enorme areal — antyder planlægning for en befolkning eller et formål, der ikke har materialiseret sig på overfladen.

Naypyidaw blev bygget af en militærregering uden behov for at retfærdiggøre sine udgifter over for en demokratisk lovgivende forsamling. Byggeomkostninger er ukendte. Den underjordiske komponent er ukendt. Hvad der er kendt, er mønstret: en planlagt hovedstad, bygget fra ingenting, i landets geografiske centrum, i en skala der overstiger dens overfladebefolkning, af en regering med total kontrol over information.

Spøgelseshovedstadsmønstret — at bygge til en befolkning, der ikke ankommer på overfladen — er foreneligt med at bygge til en befolkning, der ankommer **nedenunder**. En by designet til en million mennesker, der huser en brøkdel af det antal på overfladen, huser måske resten under jorden.

## Kapitel 56 — Ashgabat: Marmorbyen og hvad der er under den

**Ashgabat** — hovedstaden i Turkmenistan — har Guinness Verdensrekorden for den højeste tæthed af **hvide marmorbygninger** i verden. Byen er blevet genopbygget over de seneste tre årtier under ledelse af præsidenterne Saparmurat Niyazov og Gurbanguly Berdimuhamedov til en udstilling af monumental arkitektur.

Funktioner inkluderer:

- Over **543 bygninger** beklædt med hvid marmor
- Monumenter og statuer af ekstraordinær skala — herunder en 75 meter høj **Neutralitetsbue**, der tidligere roterede for altid at vende mod solen
- **Guldkuplede paladser** og regeringsbygninger
- Brede, tomme boulevarder og pladser

Byen ligger på en stor **jordskælvsforkastning** — jordskælvet i Ashgabat i 1948 dræbte anslået 110.000 mennesker og ødelagde byen. Beslutningen om at genopbygge Ashgabat som en marmorudstilling på en aktiv forkastningszone rejser spørgsmål om, hvad der motiverede investeringen.

Turkmenistan besidder de **fjerdestørste naturgasreserver** i verden — der giver rigdom, der langt overstiger, hvad den synlige økonomi antyder. Landets autoritære regering har ingen offentlig ansvarlighed for sine udgifter. Byggekontrakter udbydes ikke offentligt. Omkostninger oplyses ikke.

Kombinationen af ubegrænset underjordisk rigdom (naturgasindtægter), autoritær kontrol (intet offentligt tilsyn), jordskælvsudsat geologi (der kræver dyb fundamentsingeniørkunst, som kan fungere dobbelt som underjordisk konstruktion) og monumental overfladearkitektur (der fungerer som dækning for massiv udgravning) gør Ashgabat til en kandidat for betydelige underjordiske anlæg.

Marmorbyen skinner hvid i ørkensolen. Hvad der ligger under marmoret, er aldrig blevet diskuteret.

## Kapitel 57 — Abuja: Nigerias planlagte hovedstad i det geografiske centrum

**Abuja** erstattede Lagos som Nigerias hovedstad i 1991 — en flytning fra den kaotiske, tætbefolkede kystby til en nybygget hovedstad i landets **geografiske centrum**.

Beslutningen blev truffet i 1976 af militærregeringen under general Murtala Mohammed, der blev myrdet samme år. Byggeriet begyndte i slutningen af 1970'erne under efterfølgende militære og civile regeringer.

Abuja blev designet af den japanske arkitekt **Kenzo Tange** — hvis masterplan havde:

- Et **halvmåne**-layout der fulgte den naturlige topografi
- En central akse der forbandt centrale regeringsbygninger
- **Monumental arkitektur** herunder Nationalforsamlingen, Præsidentkomplekset og den Nationale Moské og Nationale Kirke placeret symmetrisk
- **Aso Rock** — en massiv granitmonolit, der rejser sig 400 meter over det omgivende terræn — med udsigt over hovedstaden

Aso Rock er det dominerende geologiske træk i Abuja. Præsidentvillaen, Nationalforsamlingen og Højesteret er alle placeret ved foden af eller med direkte sigtelinjer til klippen. Selve klippen er **massiv granit** — ideel til underjordisk konstruktion — og har været genstand for vedvarende rapporter om militæraktivitet.

Nigerias militærregeringer brugte milliarder på Abujas konstruktion over årtier, med minimalt offentligt regnskab. Hovedstadens centrale placering — lige langt fra kyster og grænser — afspejler den strategiske positionering af andre planlagte hovedstæder.

Granitten i Aso Rock kunne huse et anlæg af betydelig størrelse. Militærregeringerne, der byggede Abuja, havde både motivet (strategisk sikkerhed) og midlerne (uopgjorte olieindtægter) til at konstruere underjordisk infrastruktur. Hvad der ligger under granitmonolitten, der overskuer Nigerias hovedstad, er aldrig blevet offentligt diskuteret.

## Kapitel 58 — Islamabad: Pakistans gitterhovedstad ved siden af militærkomplekset

**Islamabad** — Pakistans hovedstad siden 1967 — blev bygget ved siden af **Rawalpindi**, det pakistanske militærs hovedkvarter. Sammenstillingen er ikke tilfældig: den nye hovedstad blev designet til at være under militæretablissementets umiddelbare beskyttelse — og overvågning.

Byen blev designet af den græske arkitekt **Constantinos Apostolou Doxiadis**, hvis plan havde:

- Et **gitterlayout** organiseret i nummererede sektorer
- **Margalla Hills** der danner den nordlige grænse — en kæde af kalkstens- og sandstenshøjder, der når 1.600 meter
- **Faisal-moskéen** — en af de største i verden — ved foden af Margalla Hills
- Regeringsbygninger arrangeret langs en central akse

Margalla Hills er betydningsfulde: de giver den geologiske struktur (kalksten over sandsten), der er ideel til tunnelboring og underjordisk hulrumskonstruktion. Højderne danner en umiddelbar baggrund for hovedstaden — og hvad der end ligger i dem, er afskærmet af kilometer af klippe.

Pakistans atomvåbenprogram — udviklet ved **Kahuta Research Laboratories** nær Islamabad — krævede omfattende underjordiske anlæg til våbenproduktion, test og opbevaring. Nærheden af atomprogrammet til hovedstaden, kombineret med Margalla Hills' egnede geologi, skaber betingelserne for et betydeligt underjordisk netværk.

Pakistan, ligesom Israel, opretholder i praksis nuklear tvetydighed, mens det gennemfører et atomvåbenprogram, der kræver underjordisk infrastruktur. Hovedstaden blev bygget ved siden af denne infrastruktur — designet ikke blot som et regeringssæde, men som en **overfladekomponent** af et større kompleks, der strækker sig ind i højderne.

## Kapitel 59 — Mønstret: Enhver planlagt hovedstad deler det samme designsprog

De planlagte hovedstæder i verden — Washington, Astana, Brasilia, Canberra, Naypyidaw, Ashgabat, Abuja, Islamabad og andre — deler karakteristika, der ikke kan forklares af funktionel regeringsførelse alene:

**Bygget fra ingenting**: Hver blev konstrueret på tidligere ubebygget eller minimalt bebygget jord, frem for at vokse organisk fra eksisterende bebyggelser.

**Geometrisk præcision**: Hver har geometriske layouts synlige ovenfra — gitre, akser, trekanter, cirkler og symbolske former, der ikke tjener noget funktionelt formål, men følger et konsistent designsprog.

**Central eller indre placering**: Hver er positioneret i sit lands geografiske indre, væk fra kystlinjer og eksisterende befolkningscentre — den samme positioneringsstrategi, der bruges til underjordiske militærbaser.

**Monumental arkitektur**: Hver har arkitektur, der overstiger de funktionelle krav til regering — bygninger designet til at imponere, symbolisere og kommunikere i et visuelt sprog, som de fleste borgere ikke bevidst læser.

**Frimurer- eller esoterisk symbolik**: Hver inkorporerer symboler, justeringer eller designelementer forbundet med frimureri, hellig geometri eller esoteriske traditioner — hvilket antyder, at designsproget ikke er vilkårligt, men bevidst, trukket fra en tradition delt af planlæggere over århundreder og kontinenter.

**Massiv konstruktion**: Hver involverede udgravning og konstruktion i en skala, der oversteg synlige overfladekrav — der flyttede mere jord, støbte mere beton og brugte flere penge, end overfladestrukturerne alene krævede.

**Gunstig geologi**: Hver er positioneret på geologiske formationer, der er egnede til dyb underjordisk konstruktion — granit, kalksten eller stabilt grundfjeld.

Mønstret på tværs af otte eller flere planlagte hovedstæder på seks kontinenter er ikke tilfældighed. Det er **design** — en konsistent tilgang til hovedstadskonstruktion, der forener overfladesymbolik med underjordisk infrastruktur, synlig regeringsførelse med skjult kapacitet og geometrien i layoutet ovenover med geometrien i strukturen nedenunder.

## Kapitel 60 — Tegningen: Hellig geometri som kort over det underjordiske

De geometriske designs i planlagte hovedstæder er ikke blot æstetiske valg. De er **funktionelle** — der tjener som justeringsmarkører, energigitterkomponenter og potentielt som kort over den underjordiske infrastruktur under dem.

**Hellig geometri** — de matematiske relationer og proportioner, der findes i naturlige strukturer og bruges i oldtidens arkitektur — optræder konsistent i:

- **Layoutet af oldtidens templer** (egyptiske, græske, hinduistiske, mayanske)
- **Designet af katedraler** (gotisk arkitekturs geometriske præcision)
- **Planerne for planlagte hovedstæder** (Washington, Astana, Brasilia, Canberra)
- **Positionerne af oldtidens monumenter** i forhold til hinanden og til astronomiske begivenheder

Konsistensen antyder, at bygherrer over årtusinder deler viden om **forholdet mellem overfladegeometri og underjordisk struktur** — at placeringen og justeringen af overfladestrukturer påvirker eller afspejler, hvad der eksisterer nedenunder.

Det her princip opererer på flere niveauer:

**Geologisk**: Visse geometriske konfigurationer flugter med forkastningslinjer, grundvandsmagasinsystemer og mineralforekomster, der er relevante for underjordisk konstruktion.

**Energimæssigt**: Hvis Jorden besidder et elektromagnetisk gitter (som forskere fra Nikola Tesla til moderne geofysikere har foreslået), kan overfladestrukturer placeret på gitterpunkter tjene som **grænseflader** mellem overflade- og underjordiske energistrømme.

**Navigatorisk**: Det geometriske layout af en overfladeby kan bogstaveligt kortlægge det underjordiske anlæg under den — med overfladegader, monumenter og bygninger, der markerer positionerne af underjordiske korridorer, kamre og adgangspunkter.

**Symbolsk**: Geometrien kommunikerer — til dem, der kan læse den — stedets formål, tilhørsforhold og forbindelser. Et pentagram, en ugle, en pyramide, et øje — hvert bærer mening i den tradition, der designer disse rum.

Overfladeverdenen er en **tegning** — et læsbart kort over, hvad der eksisterer nedenunder, for dem der kender sproget. De planlagte hovedstæder er ikke blot byer. De er **diagrammer** — tegnet på Jordens overflade, der markerer positionerne af underjordisk infrastruktur, som overfladebefolkningen går hen over uden at vide, den eksisterer.

# Del VII — De oldgamle tunneler

## Kapitel 61 — Den underjordiske by Derinkuyu: 18 etager dyb, kapacitet 20.000 — bygget af hvem?

I **1963** slog en mand i Kappadokien, Tyrkiet, en væg ned i sin kælder under en renovering og opdagede et rum bag den. Det rum førte til et andet. Og et andet. Og endnu et — der sænkede sig ned i jorden gennem **atten etager** af udhuggede kamre, korridorer, ventilationsskakter og beboelsesrum.

Han havde fundet **Derinkuyu** — den dybeste kendte underjordiske by i verden.

Derinkuyu strækker sig cirka **85 meter** ned under overfladen. Den blev hugget ud af den bløde vulkanske tuf, der kendetegner Kappadokien-regionen. Byen indeholdt:

- Beboelseskvarterer til anslået **20.000 mennesker**, plus kvæg og fødevareopbevaring
- **Ventilationsskakter** — over halvtreds af dem — der sikrede luftcirkulation til alle niveauer
- **Vandbrønde** — uafhængig vandforsyning, der nåede dybe grundvandsmagasiner
- **Rullende stendøre** — massive cirkulære sten, der vejede **500 kilogram eller mere**, og som kunne rulles på plads indefra for at forsegle korridorer mod angribere
- **Vin- og oliepresser** — der indikerede langtidsbeboelse, ikke blot midlertidigt ly
- En **religiøs skole** på andet niveau
- **Stalde** til dyr
- **Opbevaringsrum** til mad tilstrækkeligt til at forsørge befolkningen i måneder

Den konventionelle forklaring er, at Derinkuyu blev bygget af tidlige kristne, der skjulte sig for romersk forfølgelse, eller af hittitterne i det andet årtusinde f.Kr. Men disse forklaringer rejser flere spørgsmål, end de besvarer:

**Omfanget** af konstruktionen er enormt. At hugge atten etager ud i klippe — og fjerne anslået **millioner af kubikmeter** materiale — krævede ingeniørkapacitet, organiseret arbejdskraft og vedvarende indsats, som små samfund af flygtninge ikke kunne mobilisere.

**Ventilationsingeniørkunsten** er sofistikeret. Halvtreds ventilationsskakter, præcist positioneret til at skabe luftcirkulation gennem atten niveauer, kræver viden om fluiddynamik og ingeniørmæssig planlægning, der overstiger, hvad håndværktøj-og-desperation kan producere.

**Vandbrøndene** gennemtrænger dybe grundvandsmagasiner — der kræver bore- eller huggekapacitet gennem hård klippe i dybder på titals meter.

Hvem byggede Derinkuyu? Det ærlige svar er: **det ved vi ikke**. Den konventionelle tidslinje forklarer ikke ingeniørkunsten. Omfanget matcher ikke de tilskrevne bygherrer. Sofistikeringen matcher ikke værktøjerne. Derinkuyu er bevis på, at avanceret underjordisk konstruktion ikke er en moderne opfindelse — det er en oldgammel kapacitet, hvis oprindelse er gået tabt for overfladens historieskrivning.

## Kapitel 62 — Kappadokien-netværket: 200+ underjordiske byer i Tyrkiet

Derinkuyu er ikke unik. Den er en del af et **netværk**.

Over **200 underjordiske byer** er blevet opdaget i Kappadokien-regionen i det centrale Tyrkiet — lige fra små tilflugtsteder med få rum til komplekser på flere niveauer, der nærmer sig Derinkuyus størrelse. De mest betydningsfulde inkluderer:

- **Kaymakli** — otte niveauer dyb, forbundet til Derinkuyu af en tunnel på cirka **8 kilometer**
- **Özkonak** — opdaget i 1972, med kommunikationshuller mellem niveauerne og oliekanaler, der blev brugt til at hælde varm olie ned over indtrængere
- **Mazi** — et stort kompleks med usædvanlige arkitektoniske træk
- **Derinkuyu-Kaymakli-tunnelen** — en underjordisk passage, der forbinder to byer, der er kilometer fra hinanden på overfladen

Eksistensen af en tunnel, der forbinder Derinkuyu og Kaymakli, er den detalje, der forvandler de individuelle byer fra isolerede tilflugtsteder til et **netværk**. Hvis to underjordiske byer er forbundet af en otte kilometer lang tunnel, overstiger ingeniørkapaciteten og den organisatoriske ambition alt, der kan tilskrives små samfund, der skjulte sig for forfølgelse.

Det kappadokiske netværk rejser spørgsmål, som konventionel arkæologi ikke kan besvare:

**Hvem organiserede konstruktionen?** At bygge 200+ underjordiske byer kræver central koordinering — opmåling, planlægning, ressourceallokering og arbejdsledelse over en stor region.

**Hvor blev det udgravede materiale af?** Millioner af kubikmeter klippe blev fjernet. Overfladen viser ingen tilsvarende affaldsbunker af den forventede størrelse.

**Hvordan blev netværket planlagt?** At forbinde byer med tunneler kræver kendskab til byernes relative positioner, de geologiske forhold imellem dem og ingeniørkunsten til at vedligeholde en tunnel over kilometer af underjordisk afstand.

**Hvorfor blev det opgivet?** Byerne viser tegn på langtidsbeboelse — derefter opgivelse. Hvad fik en hel underjordisk civilisation til at forlade?

Kappadokien er ikke en anomali. Det er en **præcedens** — bevis på, at underjordiske civilisationer eksisterede i den antikke verden, at de var omfattende, forbundne i netværk og konstrueret til en standard, der udfordrer moderne antagelser om oldtidens kapacitet.

## Kapitel 63 — Katakomberne i Paris: 320 kilometer tunneler under byen

Under Paris' gader ligger et tunnelnetværk, der strækker sig over **320 kilometer** — en underjordisk labyrint, der kun er delvist kortlagt, kun delvist tilgængelig og kun delvist forstået.

**Katakomberne** — den mest berømte del — er tidligere kalkstensbrud, der blev omdannet til et ossarium i slutningen af det 18. århundrede og huser resterne af cirka **seks millioner mennesker** overført fra overfyldte parisiske kirkegårde. Ossuariet optager en brøkdel af det samlede tunnelnetværk.

Det bredere tunnelsystem — kendt som **carrières** — inkluderer:

- **Oldgamle kalkstensbrud** udvundet fra romertiden til det 18. århundrede, der leverede byggestenen til meget af Paris
- **Middelalderlige kældre** og passager, der forbinder bygninger
- **Militærbunkere** og kommandoposter fra Første og Anden Verdenskrig
- **Modstandsskjulesteder** brugt under den tyske besættelse
- **Moderne infrastruktur** — metrotunneler, forsyningskanaler og kommunikationskabler

Hvad der diskuteres mindre:

- Betydelige dele af tunnelnetværket er **ukortlagte** — estimeret til 40 procent eller mere af den samlede længde
- Den franske regering har begrænset adgangen til tunnelerne siden 1955, med overtrædelser strafbart med bøde
- **Katafile** — byudforskere der trænger ind i tunnelerne ulovligt — rapporterer sektioner, der er forseglede, bevogtede eller viser tegn på moderne konstruktion, der er uforenelig med historisk stenbrud
- Rapporter om tunneler, der sænker sig til dybder langt ud over brudniveauerne — niveauer, der ikke blev skabt af minedrift

Paris demonstrerer, at en moderne by kan ligge oven på hundredvis af kilometer tunneler, uden at dens beboere kender det fulde omfang af, hvad der ligger under dem. Hvis historisk stenbrud, naturlige huler og århundreders konstruktion skabte 320 kilometer tunneler under en enkelt by — hvad har moderne teknologi, der opererer i hemmelighed med ubegrænsede budgetter, så skabt under Jordens overflade?

## Kapitel 64 — Cu Chi-tunnelerne: Vietnams underjordiske militære netværk

**Cu Chi-tunnelerne** — bygget af Viet Cong under Vietnamkrigen — demonstrerer, at selv en lavteknologisk styrke kan konstruere et militært effektivt underjordisk netværk.

Cu Chi-tunnelsystemet, beliggende nordvest for Saigon (nu Ho Chi Minh City), strakte sig til sidst over **250 kilometer**. Tunnelerne blev gravet i hånden med basale værktøjer i regionens lateritler. De inkluderede:

- **Tre niveauer** — i dybder på cirka 3, 6 og 8 meter
- **Beboelseskvarterer, hospitaler, kommandocentre, køkkener og opbevaringsrum**
- **Ventilationsskakter** forklædt som termitboer eller skjult i vegetation
- **Fælder** der beskyttede indgange og tunneler mod amerikanske soldater
- **Undervandsindgange** i floder og vandløb
- **Våbenværksteder** hvor armering blev fremstillet under jorden

Tunnelerne var så omfattende, at det amerikanske militær etablerede en specialiseret enhed — **"Tunnelrotterne"** — soldater, der gik ind i tunnelerne for at kæmpe i underjordisk kamp.

Cu Chi-tunnelerne blev bygget af en guerillastyrke med **håndværktøj** — skovle, kurve og menneskelig arbejdskraft. Resultatet var 250 kilometer funktionel militær infrastruktur, bygget under aktive kampforhold, som det mest magtfulde militær i verden ikke fuldt kunne neutralisere.

Lærdommen for DUMB-spørgsmålet er en af **minimumskapacitet**. Hvis en guerillastyrke med håndværktøj kan bygge 250 kilometer tunneler i krigstid, hvad kan så den rigeste nation i historien bygge med nukleare boremaskiner, ubegrænsede budgetter og årtiers fredstidskonstruktion? Cu Chi-tunnelerne er **gulvet** — den absolutte minimumsdemonstration af, hvad underjordisk konstruktion kan opnå. Alt over det gulv — inklusive de fuldskala underjordiske baser beskrevet af whistleblowere — er et spørgsmål om skala, ikke gennemførlighed.

## Kapitel 65 — Erdstall-tunnelerne: Tusindvis af stenaldertunneler over hele Europa

Spredt over det **centrale Europa** — primært i Bayern (Tyskland) og Østrig — er tusindvis af smalle underjordiske tunneler kendt som **Erdstalls**. Deres alder, formål og bygherrer er ukendte.

Erdstalls er kendetegnet ved:

- **Smalle passager** — typisk 60 til 70 centimeter brede og 1 til 1,2 meter høje, der kræver passage i sammenbøjet eller krybende stilling
- **Schlupf** (glidehuller) forbindelser mellem niveauer — snævre passager, der knap nok er store nok til en menneskekrop
- **Ingen værktøjsmærker** på væggene — tunnelerne ser ud til at være blevet hugget med en metode, der efterlod glatte overflader
- **Ingen artefakter** indeni — tunnelerne er tomme, uden noget der indikerer deres formål
- **Ingen ventilationsskakter** — alligevel cirkulerer luft gennem dem
- **Estimerede antal** der overstiger **700 i Bayern alene**, med tusindvis flere over Østrig, Frankrig, Irland, Skotland og andre europæiske lande

Konventionel arkæologi daterer Erdstalls til **middelalderen** — 10. til 13. århundrede — baseret på alderen af bygninger, der sommetider findes over dem. Men denne datering er indiciel: bygningerne kan være bygget over allerede eksisterende tunneler. Tunnelerne selv indeholder ingen daterbare artefakter.

Mysteriet med Erdstalls er ikke, hvorfor de blev bygget — det er **hvordan**. De glatte vægge bærer ingen mejselmærker, ingen hakkeemærker, intet bevis for de værktøjer, der burde have hugget dem. Klippen — ofte hård sandsten eller granit — ville kræve betydelig indsats at hugge med middelalderlige værktøjer. Fraværet af værktøjsmærker antyder enten værktøjer, der ikke efterlod mærker, eller en **udgravningsmetode**, der ikke er anerkendt af konventionel arkæologi.

Tusindvis af tunneler, over tusindvis af kilometer i Europa, bygget af ukendte mennesker med ukendte metoder til ukendte formål. Erdstalls er en påmindelse om, at den underjordiske verden har været beboet og konstrueret i langt længere tid end det moderne DUMB-program — og at historien om underjordisk konstruktion inkluderer kapitler, der er gået fuldstændig tabt.

## Kapitel 66 — Hypogæet på Malta: Det underjordiske tempel hugget for 5.000 år siden

**Hal Saflieni Hypogæet** — på øen Malta — er et underjordisk tempelkompleks hugget helt ud af klippe, der dateres til cirka **4000-2500 f.Kr.** Det blev opdaget ved et uheld i 1902, da arbejdere, der skar cisterner til et nyt boligbyggeri, brød igennem til kamrene nedenunder.

Hypogæet består af tre niveauer, der strækker sig til en dybde på cirka **10,6 meter** under overfladen:

- **Øverste niveau**: Kamre med gravhuller hugget i klippe, lignende overfladens klippehugne grave
- **Mellem niveau**: Udførligt udhuggede kamre, herunder "Det Allerhelligste," dekorative bemalede lofter og udhuggede søjler, der imiterer overfladearkitektur
- **Nederste niveau**: En dyb cisterne og yderligere kamre, hvis formål er uklart

Det mest bemærkelsesværdige træk er **Orakelrummet** — et lille kammer, hvis arkitektoniske proportioner skaber et akustisk fænomen: en lav mandlig stemme talt i rummet genlyder gennem hele det underjordiske kompleks, mens højere toner ikke bærer. De akustiske egenskaber er præcist afstemt — et resultat, der kræver sofistikeret forståelse af lydbølgeadfærd og bevidst arkitektonisk design.

Anslået **7.000 menneskelige levninger** blev fundet i Hypogæet, da det først blev udgravet — hvilket antyder brug som både tempel og nekropol over årtusinder.

Hypogæet rejser de samme spørgsmål som Derinkuyu: **hvem huggede det ud, og hvordan?** Præcisionen i de udhuggede kamre, den akustiske ingeniørkunst i Orakelrummet og kompleksets omfang overstiger, hvad der typisk tilskrives neolitiske folk med stenværktøj. De glatte, buede overflader i kamrene viser intet bevis for den grove mejsling, som stenværktøj ville producere.

Maltas underjordiske tempel blev bygget for fem tusinde år siden af mennesker, hvis identitet er omdebatteret, med metoder der ikke er fuldt forstået, til formål der kombinerede åndelig praksis med akustisk ingeniørkunst. Den underjordiske verden var hellig for de gamle. Den blev bygget med kapaciteter, vi ikke fuldt har forklaret. Og den har været under vores fødder langt længere, end den moderne verden anerkender.

## Kapitel 67 — Sydamerikanske tunnelsystemer: Legenderne om præcolumbianske underjordiske netværk

Over hele **Sydamerika** beskriver oprindelige traditioner omfattende underjordiske tunnelsystemer, der forbinder hellige steder, byer og geografiske træk over tusindvis af kilometer. Disse er ikke moderne konspirationsteorier. De er **oldgamle mundtlige overleveringer** bevaret i århundreder.

De mest fremtrædende traditioner:

**Inka-tunnelnetværket**: Flere spanske kronikører nedskrev inkalegender om tunneler, der forbandt **Cusco** (inkahovedstaden) med andre betydelige steder, herunder fæstningen **Sacsayhuamán** og de fjerne byer **Quito** (Ecuador) og **Lima** (kyst-Peru). Spanierne ledte efter disse tunneler — motiveret af legender om guld opbevaret under jorden — men fandt angiveligt kun sektioner, inden passager var forseglet eller kollapset.

**Cueva de los Tayos** (Olieugfulenes Hule): Et hulesystem i det sydøstlige Ecuador, der sænker sig hundredvis af meter ned i jorden. I 1976 udforskede en fælles britisk-ecuadoriansk ekspedition — ledet af **Stan Hall** og med deltagelse af **astronauten Neil Armstrong** — hulen. Ekspeditionens officielle resultater var begrænsede, men hulen indeholder kamre med vægge, der fremstår **kunstigt glatte**, og udhuggede træk, der ikke matcher naturlig huledannelse.

**Akakor-legenden**: Den tyske journalist Karl Brugger beskrev i sin bog fra 1976 *The Chronicle of Akakor* en underjordisk by, der angiveligt var bygget af præcolumbianske folk i den brasilianske Amazonas. Brugger blev myrdet i 1984 i Rio de Janeiro.

**Atacama-tunnelerne**: Rapporter fra Chiles Atacama-ørken beskriver tunnelåbninger, der fører til underjordiske passager af ukendt længde og oprindelse.

**Tiwanaku og Puma Punku**: De megalitiske steder nær Titicacasøen i Bolivia — hvis konstruktionsteknikker forbliver uforklarede — er forbundet med legender om underjordiske kamre og passager, der forbinder til søen og til fjerne steder.

De sydamerikanske tunneltraditioner deler et fælles tema: kontinentets oldtidsfolk byggede under jorden, omfattende og over store afstande. Overfladstederne — templerne, byerne, fæstningerne — var forbundet af passager under jorden. Det underjordiske netværk var infrastrukturen. Overfladen var bare den synlige del.

## Kapitel 68 — Lovelock-hulen: Hulen i Nevada med rødhårede kæmperes levninger

**Lovelock-hulen** — beliggende cirka 32 kilometer syd for Lovelock, Nevada — blev udgravet af arkæologer i 1911 og igen i 1924. Blandt de tusindvis af artefakter, der blev fundet, var resterne af, hvad paiute-folket længe havde beskrevet i deres mundtlige traditioner: **rødhårede kæmper**.

Paiute-legenden om **Si-Te-Cah** beskriver en race af rødhårede, kannibalske kæmper, som paiuternes forfædre bekæmpede og til sidst fangede i en hule, som de satte ild til. Den hule, der identificeres i legenden, svarer til Lovelock-hulen.

Hvad udgravningerne fandt:

- **Menneskelige levninger** af usædvanlig størrelse — nogle rapporteret til over **1,83 meter** i en befolkning, hvis gennemsnitshøjde var langt under det
- **Rødt og rødbrunt hår** — stadig fastgjort til levninger, bevaret af hulens tørre forhold
- **Andelokkefugle** — flettet siv-lokkefugle af ekstraordinær sofistikering, de ældste fundet i Nordamerika
- **Flettede sandaler** af usædvanlig størrelse — cirka **38 centimeter lange**, hvilket antyder bærere af betydelig højde
- Tusindvis af artefakter, der indikerer langtidsbeboelse

Forbindelsen til rødhårede kæmper er den detalje, konventionel arkæologi bestrider — og tilskriver hårfarven naturlige kemiske processer og de rapporterede højder til overdrivelse. Men paiuternes mundtlige tradition eksisterede **før** udgravningen — den forudsagde præcis, hvad hulen indeholdt. Når en mundtlig tradition nøjagtigt beskriver indholdet af en forseglet hule, inden den åbnes, fortjener traditionen mere respekt end afvisning.

Relevansen for det underjordiske spørgsmål: Lovelock-hulen er bevis på, at **ikke-standardmæssige menneskelige befolkninger** beboede underjordiske rum i Nordamerika — og at oprindelige mundtlige traditioner nøjagtigt beskriver væsener og forhold, som konventionel arkæologi ikke kan forklare. Den oldgamle underjordiske verden var ikke tom. Den var beboet — af folk, hvis identitet forbliver omstridt, og hvis historie er blevet undertrykt.

## Kapitel 69 — Grand Canyon-hulerne: Smithsonians ekspedition fra 1909 og dens forsvinden

Den **5. april 1909** publicerede *Arizona Gazette* en forsideartikel, der beskrev en bemærkelsesværdig arkæologisk opdagelse i Grand Canyon. Artiklen, med titlen "Explorations in the Grand Canyon," beskrev en ekspedition finansieret af **Smithsonian Institution**, der havde opdaget en serie huler indeholdende:

- **Egyptiske eller orientalske artefakter** — herunder kobberinstrumenter, statuer med korslagte ben og hieroglyflignende inskriptioner
- Et **korsformet kammerlayout** med udstrålende passager
- **Mumificerede levninger** i siddende positioner
- **Kornlagre** indeholdende frø
- Artefakter, der "næsten afgørende" beviste, at hulens beboere havde **egyptisk eller østlig oprindelse**

Ekspeditionen blev angiveligt ledet af **professor S.A. Jordan** og finansieret af Smithsonian. Artiklen beskrev hulerne som værende tilgængelige via Colorado-floden, cirka **68 kilometer opstrøms fra El Tovar Canyon**.

Smithsonians svar: der er **ingen optegnelse** af ekspeditionen, ingen optegnelse af professor Jordan og ingen optegnelse af artefakter, der matcher beskrivelsen. Smithsonian benægter, at ekspeditionen nogensinde fandt sted.

*Arizona Gazette*-artiklen eksisterer imidlertid. Den blev publiceret. Den var detaljeret. Og området beskrevet i artiklen er nu **begrænset** — inden for en del af Grand Canyon, der er lukket for offentlig adgang, forvaltet af National Park Service under regler, der forhindrer udforskning af det specifikke område, der er beskrevet.

Grand Canyon-opdagelsen — hvis den er reel — ville omskrive amerikansk forhistorie og demonstrere, at folk fra det østlige Middelhav nåede Nordamerika for tusindvis af år siden og konstruerede underjordiske anlæg i Grand Canyon. Smithsonians benægtelse, kombineret med begrænsningen af adgang til den beskrevne lokation, følger mønstret med undertrykt arkæologisk bevis: opdagelse, offentliggørelse, benægtelse, begrænsning og tavshed.

## Kapitel 70 — Hvem byggede dem? De oldgamle tunnelsystemer, ingen kan forklare

Den oldgamle underjordiske verden præsenterer en konsistent udfordring for konventionel historie:

**Derinkuyu og Kappadokien-netværket**: 200+ underjordiske byer hugget i klippe, forbundet af tunneler, med ingeniørmæssig sofistikering der overstiger de tilskrevne bygherrer.

**Europas Erdstalls**: Tusindvis af tunneler med glatte vægge og ingen værktøjsmærker, bygget af ukendte folk til ukendte formål.

**Maltas Hypogæ**: Et underjordisk tempel med præcisionsakustik, hugget for 5.000 år siden af folk, hvis metoder ikke er forstået.

**Sydamerikanske tunnellegender**: Oprindelige traditioner, der beskriver kontinentomspændende underjordiske netværk, der forbinder hellige steder og byer.

**Lovelock-hulen**: Fysiske levninger, der matcher oprindelige mundtlige traditioner om ikke-standardmæssige humanoide befolkninger, der levede under jorden.

**Grand Canyon-hulerne**: Arkæologisk bevis for folk fra det østlige Middelhav i Nordamerika, opdaget, offentliggjort og derefter slettet fra optegnelserne.

Mønstret på tværs af alle disse steder:

1. **Konstruktionskapacitet overstiger tilskrevet teknologi**: Bygherrerne er konsekvent mere kapable, end de værktøjer, de krediteres for, ville tillade.

2. **De underjordiske netværk er omfattende**: Ikke individuelle huler, men forbundne systemer, der spænder over store områder.

3. **Formålet er uklart eller undertrykt**: Konventionelle forklaringer (skjule sig for forfølgelse, fødevareopbevaring, begravelse) forklarer ikke omfanget, ingeniørkunsten eller den geografiske distribution.

4. **Bygherrerne er ukendte eller fejlidentificerede**: Den faktiske identitet af de folk, der konstruerede disse systemer, er enten tabt, undertrykt eller bevidst tilsløret.

5. **Beviser er begrænset eller fjernet**: Fra Smithsonians benægtelse af Grand Canyon-ekspeditionen til forseglingen af sydamerikanske tunnelindgange er adgangen til oldgamle underjordiske steder kontrolleret.

De oldgamle tunneler etablerer et kritisk faktum: **den underjordiske verden eksisterede længe før det moderne DUMB-program**. Militæret opfandt ikke underjordisk konstruktion. De arvede den — byggede videre på allerede eksisterende underjordisk infrastruktur, udvidede oldgamle tunnelsystemer og kom muligvis i kontakt med hvad end — eller hvem end — der allerede var dernede.

De moderne DUMBs er ikke begyndelsen på den underjordiske historie. De er det **seneste kapitel** i en historie, der strækker sig tusindvis af år tilbage — en historie, der bevidst er blevet slettet fra overfladens historieskrivning, fordi dens implikationer er for forstyrrende for fortællingen om, at overfladeverdenen er den eneste verden.

# Del VIII — Væsenerne

## Kapitel 71 — Reptilrapporterne: Hvad flere uafhængige vidner beskriver

De mest konsekvent rapporterede ikke-menneskelige væsener i vidnesbyrd om underjordiske baser er **reptilhumanoider** — høje, oprejste væsener med skællet hud, vertikale pupiller og en fysisk tilstedeværelse, som vidner beskriver som både frygtindgydende og kommanderende.

Beretningerne kommer fra flere uafhængige kilder over årtier:

**Phil Schneider** beskrev at møde væsener ved Dulce, der ikke var de gråhudede entiteter, der oftest forbindes med UFO-møder, men var **høje, reptilske i udseende** og aggressive. Hans beskrivelse af ildkampen i 1979 identificerede specifikt disse væsener som de primære kombattanter.

**Thomas Castello** beskrev et hierarki inden for Dulce-anlægget, hvor reptilske væsener indtog en autoritetsposition over de mindre grå entiteter — hvilket antyder en kommandostruktur blandt ikke-menneskelige arter til stede under jorden.

**Bortførelsesvidnesbyrd** kompileret af forskere som **David Jacobs**, **Budd Hopkins** og **Karla Turner** inkluderer konsistente beskrivelser af reptilske væsener mødt i underjordiske omgivelser — under oplevelser, som subjekterne beskrev som bortførelser, bragt til underjordiske anlæg og underkastet procedurer overvåget af reptilske entiteter.

**Oprindelige traditioner verden over** beskriver reptilske væsener:

- **Naga** fra hinduistisk og buddhistisk mytologi — slangevæsener, der lever under jorden og besidder stor viden
- **Chitauri** fra zulutradition, beskrevet af **Credo Mutwa** — reptilske væsener, der har påvirket menneskets historie
- **Quetzalcoatl**-traditionen fra Mesoamerika — en fjerprydet slangeguddom forbundet med underjordiske riger
- **Dragekonger** fra kinesisk mytologi — reptilske væsener, der bor i undervandspaladser og underjordiske paladser

Konvergensen mellem moderne whistleblowervidnesbyrd og oldgamle mytologiske traditioner, der beskriver den samme type væsen på den samme type sted (under jorden), er enten den største tilfældighed i kulturhistorien eller bevis på, at væsenerne er virkelige, har været til stede under jorden i årtusinder og er blevet mødt af menneskelige befolkninger på tværs af kulturer og århundreder.

## Kapitel 72 — De grå: De små væsener i Dulce, Area 51 og dusinvis af andre baser

**De grå aliens** — små væsener på cirka 0,9 til 1,2 meter i højden, med store hoveder, overdimensionerede mørke øjne, grå hud og tynde lemmer — er de hyppigst rapporterede ikke-menneskelige entiteter i både UFO-mødelitteraturen og vidnesbyrd om underjordiske baser.

Schneider beskrev grå ved Dulce. Castello beskrev grå ved Dulce. Bob Lazar beskrev teknologien ved S-4 som stammende fra entiteter, der var konsistente med beskrivelser af grå. Hundredvis af bortførte har beskrevet møder med grå væsener i omgivelser, der inkluderer underjordiske anlæg.

De grå beretninger er bemærkelsesværdige for deres **konsistens** på tværs af uafhængige vidner:

- **Fysisk udseende**: Store, omsluttende mørke øjne uden synlige pupiller; glat grå hud; lille næse og mund; forlænget hoved; tynd krop og lemmer. Denne beskrivelse er konsistent på tværs af tusindvis af rapporter fra flere lande over årtier.
- **Adfærd**: Metodisk, klinisk, ofte beskrevet som følelsesløs. Grå beskrives konsekvent som udførende **procedurer** — fysiske undersøgelser, vævsprøvetagning, reproduktive procedurer og neurologiske indgreb.
- **Kommunikation**: Telepatisk snarere end verbal. Vidner beskriver konsekvent at modtage tanker eller billeder direkte i stedet for at høre talt sprog.
- **Hierarki**: Grå beskrives ofte som opererende under ledelse af andre væsener — især reptilske entiteter — hvilket antyder en underordnet rolle.

Det mest foruroligende element i de grå vidnesbyrd er konsistensen i beskrivelserne af det **reproduktive program**. Hundredvis af uafhængige vidner — primært kvinder — beskriver at blive underkastet procedurer involverende æghøstning, embryoimplantation og efterfølgende fjernelse af hybridfostre. Disse beretninger spænder over årtier, kulturer og kontinenter, med detaljer, der forbliver konsistente, trods at vidnerne ikke har haft kontakt med hinanden.

Hvad enten de grå er biologiske entiteter, konstruerede organismer eller noget uden for nuværende kategorier, er vidnesbyrdet, der beskriver dem, for konsistent, for udbredt og for detaljeret til at afvise som massevildfarelse. Noget, der matcher denne beskrivelse, er blevet mødt af for mange mennesker, på for mange steder, over for lang en periode.

## Kapitel 73 — Nordboerne: Høje, menneskelignende væsener rapporteret dybt under jorden

En tredje type væsen rapporteret i underjordiske basemøder afviger markant fra de grå og reptilske beskrivelser: **høje, menneskelignende væsener** med lys hud, blondt eller hvidt hår og blå øjne — almindeligvis omtalt som "nordboere."

Nordiske væsener beskrives i flere sammenhænge:

- **Vidner fra underjordiske baser** beskriver at møde menneskelignende væsener af usædvanlig højde (1,8 til 2,1 meter) i anlægskorridorer — væsener, der lignede mennesker, men blev identificeret af deres adfærd, deres viden eller deres kontekst som ikke-menneskelige
- **Kontakttraditioner** fra 1950'erne og 1960'erne — George Adamski, Billy Meier og andre — beskrev møder med velvillige, menneskelignende væsener fra andre verdener eller dimensioner
- **Militærvidner** har beskrevet debriefinger, hvor de blev fortalt, at nogle væsener til stede ved klassificerede anlæg var "besøgende," der lignede mennesker, men ikke var det
- **Oldgammel mytologi** — de nordiske guder, Tuatha Dé Danann fra irsk tradition, de Skinnende fra sumeriske tekster — beskriver høje, lyse, magtfulde væsener, der interagerer med menneskeheden og er forbundet med både himmelske og underjordiske riger

Den nordiske tilstedeværelse i beretninger om underjordiske baser beskrives typisk som adskilt fra den grå og reptilske tilstedeværelse — sommetider samarbejdende, sommetider i konflikt. Nogle beretninger beskriver nordboere, der arbejder side om side med menneskeligt militærpersonale. Andre beskriver dem som en separat fraktion med deres egen dagsorden.

Eksistensen af væsener, der ligner mennesker, men ikke er det — til stede i underjordiske anlæg sammen med tydeligt ikke-menneskelige entiteter — rejser spørgsmål, som den simple "rumvæsener fra verdensrummet"-fortælling ikke adresserer. Hvis nogle underjordiske væsener ser præcis ud som mennesker, bliver skellet mellem "menneskelig" og "ikke-menneskelig" mere komplekst, end overfladeverdenens kategorier tillader.

## Kapitel 74 — Myrefolket: Hopi-legender der matcher moderne whistleblowerbeskrivelser

**Hopi-folket** i det amerikanske sydvest opretholder mundtlige traditioner, der beskriver at blive reddet fra katastrofe af væsener, de kalder **Anu Sinom** — "Myrefolket."

Ifølge hopi-traditionen førte Myrefolket hopi-folket under jorden under en periode med global ødelæggelse — og gav ly, mad og beskyttelse i underjordiske kamre, indtil det var sikkert at vende tilbage til overfladen. Myrefolket beskrives som:

- **Tynde kroppe** med forlængede hoveder
- **Store, mørke øjne**
- **Tynde arme og ben**
- Levende i **underjordiske tunneler og kamre**
- Besiddende overlegen viden og teknologi
- **Velvillige** over for mennesker — beskyttende, omsorgsfulde

Den fysiske beskrivelse af Myrefolket er påfaldende konsistent med moderne beskrivelser af **grå aliens** — tynde kroppe, store mørke øjne, forlængede hoveder. Hopi-traditionen placerer disse væsener **under jorden** — den samme lokation, hvor moderne whistleblowere rapporterer at møde grå entiteter.

Hopi-ordet for myre — **anu** — er fonetisk lig **Anunnaki** fra sumerisk mytologi, de væsener, der i sumeriske tekster beskrives som nedsteget til Jorden og interagerende med de tidlige mennesker. Hvorvidt denne lingvistiske lighed er tilfældig eller afspejler en fælles kulturel erindring om de samme væsener, debatteres.

Hopi-traditionen tilføjer en dimension, som de fleste moderne beretninger mangler: **velvilje**. Myrefolket reddede hopi-folket. De gav dem ly. De underviste dem. I hopi-beretningen er de underjordiske væsener ikke bortførere eller eksperimenterende — de er **beskyttere**.

Det her antyder, at forholdet mellem overflademenneskeheden og underjordiske væsener kan være mere komplekst, end Dulces rædselshistorier indikerer. Hvis hopi-traditionen er præcis, har nogle underjordiske væsener historisk beskyttet menneskelige befolkninger — et forhold, der kan være blevet korrumperet, afbrudt eller erstattet af de militær-industrielle programmer, der nu kontrollerer adgangen til undergrunden.

## Kapitel 75 — Knælervæsenerne: Insektoide entiteter rapporteret i underjordiske møder

En fjerde kategori af ikke-menneskelige væsener rapporteret i underjordiske omgivelser — sjældnere end grå eller reptilske, men bemærkelsesværdigt konsistente på tværs af uafhængige beretninger — er **knælervæsener**: store, insektoide entiteter, der ligner knælere og står **2,1 til 2,7 meter høje**.

Knælervæsenrapporter deler konsistente karakteristika:

- **Fysisk udseende**: Lignende en knæler i grundlæggende kropsplan — trekantet hoved, store øjne, der minder om facetøjne, forlænget thorax, tynde vinklede lemmer. Oprejst holdning. Farve typisk beskrevet som grøn, brun eller mørk.
- **Størrelse**: Betydeligt højere end mennesker — de fleste rapporter beskriver væsener på 2,1 meter eller højere.
- **Rolle**: Konsekvent beskrevet som tilsynsførende eller ledere — til stede under procedurer, men udfører dem ikke. Grå beskrives som arbejderne; knælervæsener som supervisorerne.
- **Kommunikation**: Telepatisk, ligesom grå, men beskrevet som mere magtfuld — vidner rapporterer en kommanderende tilstedeværelse, der formidler autoritet uden ord.
- **Omgivelser**: Mødt i underjordiske eller lukkede omgivelser — sjældent i åbne udendørs omgivelser.

Knælervæsenrapporterne udspringer af:

- **Regressionssessioner med bortførte** — udført af forskellige forskere, over forskellige årtier, med subjekter der ikke havde forudgående kendskab til hinandens beretninger
- **Vidnesbyrd fra underjordiske baser** — vidner der beskriver møder dybt inde i klassificerede anlæg
- **Psykedeliske oplevelser** — brugere af DMT og ayahuasca der rapporterer møder med knælerlignende entiteter i ændrede bevidsthedstilstande (et konsistent fund dokumenteret af forsker **Rick Strassman** og andre)

Konvergensen af knælervæsenbeskrivelser på tværs af bortførtes beretninger, vidnesbyrd fra underjordiske baser og psykedeliske oplevelser antyder enten en fælles psykologisk arketype eller et **virkeligt fænomen** — væsener, der eksisterer i en virkelighed, der er tilgængelig både gennem fysiske underjordiske møder og ændrede bevidsthedstilstande.

## Kapitel 76 — Hybriderne: Genetiske programmer beskrevet af flere bortførte

Et af de mest konsistente og foruroligende elementer i bortførelsesvidnesbyrd er beskrivelsen af **hybridvæsener** — entiteter, der synes at være genetiske kombinationer af menneskelige og ikke-menneskelige karakteristika.

Hybridprogrammet, som beskrevet af hundredvis af uafhængige vidner kompileret af forskere som **David Jacobs** (forfatter til *The Threat* og *Walking Among Us*), involverer:

**Stadie 1 — Genetisk høstning**: Menneskelige subjekter tages (bortføres) og underkastes reproduktive procedurer — ægudtrækning fra kvinder, sædopsamling fra mænd. Disse procedurer beskrives konsistent på tværs af hundredvis af beretninger.

**Stadie 2 — Hybridisering**: Høstet genetisk materiale kombineres med ikke-menneskeligt genetisk materiale. De resulterende embryoner implanteres i menneskelige kvinder, som bærer dem i en periode, inden embryonerne fjernes — typisk ved 8 til 12 uger.

**Stadie 3 — Udvikling**: Hybridembyoner udvikles i kunstige miljøer — beholdere eller kamre beskrevet af vidner i underjordiske omgivelser. Castello beskrev at se sådanne beholdere på Dulce Niveau 6.

**Stadie 4 — Modning**: Hybridvæsener i forskellige stadier af modenhed mødes af bortførte i efterfølgende oplevelser. Nogle fremstår mest ikke-menneskelige. Andre fremstår næsten helt menneskelige, med subtile forskelle — lidt større øjne, blegere hud, usædvanligt hår.

**Stadie 5 — Integration**: De mest avancerede hybrider — dem der fremstår fuldt menneskelige — beskrives af Jacobs som værende introduceret til menneskelig social adfærd. Bortførte rapporterer at blive bedt om at holde hybridbørn, undervise dem, interagere med dem — som om hybriderne forberedes til livet blandt mennesker.

Hybridprogrammet beskrevet på tværs af hundredvis af uafhængige beretninger er enten den mest udførlige kollektive vildfarelse i psykiatrihistorien eller bevis på et **genetisk ingeniørprogram**, der opererer under jorden, involverer ikke-menneskelige entiteter, bruger menneskeligt genetisk materiale og producerer væsener designet til at integrere sig i det menneskelige samfund.

## Kapitel 77 — Menneskelige eksperimenter: Hvad Castello og Schneider beskrev på Dulce Niveau 6

Niveau 6 af det påståede Dulce-anlæg — det niveau, som både Thomas Castello og Phil Schneider beskrev som **"Mareridt-Hallen"** — er det mest foruroligende element i vidnesbyrdene om underjordiske baser.

Castello, der hævdede at have arbejdet med sikkerhed ved Dulce med adgang til flere niveauer, beskrev at have været vidne til på Niveau 6:

- **Mennesker i bure** — levende, bevidste og i tilstande af ekstrem nød
- **Flerlemmede mennesker** — individer med ekstra arme eller ben, tilsyneladende resultatet af genetisk manipulation
- **Mennesker i dvale** — holdt i beholdere, holdt i live af væsker og teknologi
- **Hybridembyoner** i forskellige stadier af udvikling i gennemsigtige beholdere
- **Kirurgiske faciliteter** hvor procedurer blev udført på mennesker af både menneskeligt og ikke-menneskeligt personale

Schneider bekræftede den generelle beskrivelse — bekræftede genetisk eksperimentering på dybere niveauer og beskrev anlæggets dybere sektioner som indeholdende programmer, der overtrådte ethvert princip om menneskelig etik.

Dulce Niveau 6-beskrivelserne er parallelle med historiske menneskelige eksperimentprogrammer, der engang blev benægtet og senere bekræftet:

- **MK-Ultra** — CIA's tankekontrolprogram, benægtet i årtier, bekræftet gennem afklassificerede dokumenter
- **Unit 731** — Japans biologiske krigsførelsesprogram i Anden Verdenskrig, der involverede dødelige menneskelige eksperimenter
- **Tuskegee-eksperimentet** — den amerikanske regerings bevidste infektion af sorte mænd med syfilis, udført fra 1932 til 1972
- **Operation Paperclip-forskere** — nazistiske forskere bragt til USA, hvis tidligere arbejde inkluderede menneskelige eksperimenter

Mønstret er etableret: regeringer udfører menneskelige eksperimenter i klassificerede omgivelser, benægter det, mens det pågår, og anerkender det — hvis nogensinde — årtier senere. Dulce Niveau 6-beskrivelserne kan repræsentere den nuværende generation af sådanne programmer — der opererer under jorden, uden for ethvert tilsyn, med kapaciteter der overstiger alt i den historiske optegnelse.

## Kapitel 78 — De forsvundne mennesker: 600.000+ forsvinder i USA årligt — hvor tager de hen?

Hvert år i USA rapporteres cirka **600.000 mennesker** savnede. Størstedelen findes — unge der vender hjem, voksne der frivilligt er flyttet, personer lokaliseret af retshåndhævelsen. Men et betydeligt antal — estimater spænder fra **titusindvis** til over **100.000** årligt — bliver aldrig fundet.

De forsvinder simpelthen.

**David Paulides**, en tidligere politidetektiv og efterforsker, har dokumenteret tusindvis af sager om mennesker, der forsvandt under omstændigheder, der trodser konventionel forklaring — i sin *Missing 411*-bogserie og tilknyttet forskning. Sagerne deler usædvanlige mønstre:

- Forsvindinger klynger sig i eller nær **nationalparker og skove** — områder med begrænset adgang og store underjordiske geologiske formationer
- Lig, når de findes, lokaliseres ofte i **umulige afstande** fra, hvor personen sidst blev set — afstande, der ikke kunne være tilbagelagt til fods i den forløbne tid
- Tøj findes ofte **adskilt fra kroppen** — sommetider pænt foldet
- **Sporhunde** mister duften brat — som om personen ophørte med at eksistere på et bestemt punkt
- **Eftersøgnings- og redningsaktioner** finder intet spor trods grundig afsøgning af det relevante område
- Demografiske klynger: små børn, ældre individer og erfarne friluftsfolk er uforholdsmæssigt repræsenteret

Den geografiske klyngning af forsvindinger nær områder med mistænkte underjordiske anlæg og den bratte afslutning af duftspor er forenelige med hypotesen om, at nogle savnede personer **tages under jorden** — gennem overfladeadgangspunkter i fjerntliggende områder.

Det her er ikke bevis. Det er et mønster — et som ingen konventionel forklaring tilfredsstillende har adresseret. Hvis bare en brøkdel af de årligt uopklarede savnede personer er forbundet med underjordiske programmer, er omfanget af menneskelig indsamling overvældende — og tavsheden, der omgiver det, er den mørkeste tavshed i hele denne fortælling.

## Kapitel 79 — Aftalerne: De påståede traktater mellem regeringer og ikke-menneskelige entiteter

Flere uafhængige kilder beskriver **formelle aftaler** mellem den amerikanske regering og ikke-menneskelige entiteter — traktater forhandlet i 1950'erne, der etablerede vilkårene for samarbejde og gensidig adgang.

Den hyppigst beskrevne aftale:

I **1954** mødtes præsident Eisenhower angiveligt med ikke-menneskelige væsener på **Edwards Air Force Base** (dengang Muroc Air Force Base) i Californien. Mødet resulterede i en aftale — sommetider kaldet **Greada-traktaten** eller **Eisenhower-traktaten** — med følgende rapporterede vilkår:

- Ikke-menneskelige entiteter ville få tilladelse til at **drive underjordiske anlæg** på amerikansk territorium
- Til gengæld ville entiteterne forsyne den amerikanske regering med **avanceret teknologi** — særligt inden for fremdrift, materialevidenskab og energi
- Entiteterne ville få tilladelse til at gennemføre et begrænset program med **menneskelig genetisk prøvetagning** — bortførelser — til gengæld for at levere lister over de tagne og returnere dem uskadte
- Den amerikanske regering ville **ikke anerkende** entiteternes eksistens eller aftalen
- Begge parter ville opretholde **hemmeligholdelse** — entiteterne ville ikke skabe åben kontakt med den brede offentlighed, og regeringen ville ikke afsløre arrangementet

Kilderne til denne beretning inkluderer:

- **William Cooper**, der hævdede at have set briefingdokumenter, der beskrev aftalen, under sin tjeneste i marineefterretningen
- **Phil Schneider**, der beskrev, at aftalen brød sammen — med entiteterne der overskred vilkårene ved at tage flere mennesker end aftalt og ikke returnere dem
- **Disclosure Project-vidner**, hvoraf adskillige beskrev kendskab til aftaler mellem regeringen og ikke-menneskelige entiteter
- **Eisenhowers oldebarn, Laura Eisenhower**, der har talt offentligt om familiens kendskab til møderne

Hvorvidt de specifikke detaljer i nogen traktat er nøjagtige, er den bredere påstand — at regeringer og ikke-menneskelige entiteter har nået operationelle aftaler, der styrer delt brug af underjordiske anlæg — understøttet af det konvergerende vidnesbyrd fra flere uafhængige kilder over årtier.

Aftalerne, hvis de er virkelige, repræsenterer de mest konsekvensrige diplomatiske begivenheder i menneskets historie — udført i hemmelighed, uden kongressens godkendelse, uden offentlighedens viden og bindende regeringen til vilkår, der inkluderer udnyttelsen af dens egne borgere.

## Kapitel 80 — Spørgsmålet: Er DUMBs militærbaser — eller ambassader?

Den standardmæssige fortolkning af dybe underjordiske militærbaser er, at de er **militære installationer** — bygget af regeringen, for regeringen, der tjener militære formål og regeringskontinuitet.

Men beviserne samlet i denne bog antyder en anderledes fortolkning — en der omformulerer hele det underjordiske spørgsmål.

Hvis ikke-menneskelige entiteter bebor lavere niveauer af disse anlæg — som Schneider, Castello og flere andre vidner beskriver — så er anlæggene ikke blot militærbaser. De er **delte rum** — installationer, hvor menneskeligt militærpersonale og ikke-menneskelige entiteter sameksisterer, hver besætter udpegede niveauer, hver driver programmer, som den anden overvåger eller deltager i.

Et delt anlæg er ikke en militærbase. Det er en **ambassade** — en diplomatisk installation, hvor to magter opretholder tilstedeværelse, driver forretning og forvalter et forhold.

Ambassade-fortolkningen forklarer adskillige anomalier:

**Hemmeligholdelsen**: En militærbase kan anerkendes uden at kompromittere national sikkerhed — Pentagon, Fort Bragg, Cheyenne Mountain er alle anerkendte. En ambassade med ikke-menneskelige entiteter kan ikke anerkendes uden at omskrive enhver antagelse om menneskelig civilisation.

**Sikkerhedsniveauerne**: Den ekstreme compartmentalisering — med forskellige clearance-niveauer til forskellige niveauer af anlægget — er forenelig med at styre adgang mellem to befolkninger, ikke blot at sikre militære operationer.

**Traktaterne**: Hvis aftaler eksisterer mellem regeringer og entiteter, er de anlæg, hvor begge parter opererer, styret af disse aftaler — hvilket gør dem til diplomatiske installationer per definition.

**Teknologioverførslen**: Udvekslingen af teknologi beskrevet af flere vidner er en diplomatisk funktion — ikke en militær. Teknologioverførsel er, hvad allierede gør. Det er, hvad traktatpartnere gør.

**Eksperimenteringen**: Hvis entiteterne udfører genetiske programmer på lavere niveauer — med regeringens viden og nominelle tilsyn — er forholdet et af **styret samarbejde**, ikke militær dominans.

Spørgsmålet om, hvorvidt DUMBs er militærbaser eller ambassader, er ikke semantisk. Det bestemmer den underjordiske verdens natur. Hvis de er baser, kontrollerer regeringen dem. Hvis de er ambassader, **deler** regeringen dem — og spørgsmålet om, hvem der har mest magt i forholdet, bliver det vigtigste spørgsmål i menneskelig politik.

# Del IX — Det hemmelige rumprogram

## Kapitel 81 — Den udbrydercivilisation: Richard Dolans tese om et parallelt samfund

**Richard Dolan** — historiker, forfatter og en af de mest metodiske forskere inden for UFO-feltet — introducerede konceptet om **udbrydercivilisationen** i sit flerbindsværk *UFOs and the National Security State*.

Dolans tese: den klassificerede verden — finansieret af det sorte budget, opererende i underjordiske anlæg, besiddende teknologi årtier eller århundreder foran den offentlige sektor — er blevet en **separat civilisation**. Ikke blot et klassificeret militærprogram, men et distinkt samfund med sin egen økonomi, sin egen teknologi, sin egen regeringsførelse og sin egen befolkning.

Udbrydercivilisationen har, som Dolan beskriver den:

**Sin egen økonomi**: Billioner af dollars i klassificeret finansiering, suppleret af uofficielle indtægtsstrømme, der skaber et økonomisk system, der opererer uafhængigt af den offentlige økonomi.

**Sin egen teknologi**: Reverse-engineered ikke-menneskelig teknologi, avancerede energisystemer, fremdriftssystemer, materialevidenskab og medicinske kapaciteter, der er årtier eller århundreder foran, hvad offentligheden har adgang til.

**Sin egen befolkning**: Militærpersonale, forskere, ingeniører, entreprenører og deres familier, der lever og arbejder primært i underjordiske og rum-baserede anlæg — mennesker, der reelt har forladt overfladecivilisationen.

**Sin egen regeringsførelse**: En kommandostruktur, der opererer uden for forfatningsmæssig autoritet — ikke ansvarlig over for nogen præsident, ingen kongres og ingen domstol. Compartmentaliseringen, der beskytter klassificerede programmer, har skabt autonome magtstrukturer, der ikke kan overvåges, fordi deres eksistens ikke kan anerkendes.

**Sit eget territorium**: Underjordiske baser, undervandsinstallationer, rumstationer og potentielt måne- og planetkoloni — fysisk territorium, der er besat og styret af udbrydercivilisationen, men som ikke optræder på noget offentligt kort.

Dolans udbrydercivilisation er ikke spekulation bygget på vidnesbyrd alene. Det er den logiske konsekvens af **offentligt dokumenterede** fakta: det sorte budget, billionerne i uopgjorte udgifter, patenterne på avanceret teknologi, RAND-artiklerne om underjordiske byer og de halvfjerds års historie med klassificerede programmer, der opererer uden for offentligt tilsyn.

Når en civilisation har sine egne penge, teknologi, territorium, befolkning og regeringsførelse — er den en **civilisation**. Og når den civilisation opererer under og hinsides den, offentligheden bebor, lever overfladeverdenen i skyggen af noget, den aldrig er blevet fortalt om.

## Kapitel 82 — Solar Warden: Den påståede hemmelige rumflåde

**Solar Warden** — navnet, der angiveligt er givet til en klassificeret rumflåde drevet af USA — er blandt de mest ekstraordinære påstande i litteraturen om det hemmelige rumprogram. Det er også blandt de mest konsistent rapporterede.

Solar Warden-programmet beskrives som:

- En **flåde af rumfartøjer** — både store hangarskibsagtige fartøjer og mindre fartøjer — der opererer i jordbane, i solsystemet og potentielt derudover
- Operationelt siden mindst **1980'erne** — bygget ved hjælp af en kombination af konventionel rumfartsingeniørkunst og reverse-engineered ikke-menneskelig teknologi
- Bemandet af **militærpersonale** trukket fra alle forsvarsgrene — udvalgt, trænet og deployeret til rumbaserede operationer under sikkerhedsklassificeringer, der reelt fjerner dem fra overfladens optegnelser
- Finansieret af det **sorte budget** og uofficielle indtægtsstrømme
- Forbundet til jordoperationer gennem **underjordiske baser** — med opsendelsesanlæg placeret ved eller forbundet til DUMBs

Navnet "Solar Warden" kom ind i den offentlige diskurs gennem **Gary McKinnon** (dækket i næste kapitel) og er blevet refereret af flere efterfølgende vidner.

Eksistensen af en hemmelig rumflåde er forenelig med teknologitidslinjen:

- **1940'erne-1950'erne**: Reverse-engineering af bjærgede ikke-menneskelige fartøjer begynder (Roswell, 1947; andre rapporterede bjærgninger)
- **1960'erne-1970'erne**: Udvikling af prototypefartøjer med hybridteknologi
- **1980'erne**: Flådedeployering — sammenfaldende med **Strategic Defense Initiative (SDI / "Star Wars")**, der kan have fungeret som offentlig dækning for faktisk rummilitarisering
- **1990'erne-nu**: Udvidede operationer, flådevækst og rum-baseret basekonstruktion

Det offentlige rumprogram — NASA — har brugt årtierne siden Apollo på at operere på et teknologisk niveau, der virker uforklarligt stagnerende. Hvis ressourcerne, der flyder ind i det sorte budget, var blevet rettet mod NASA, ville det offentlige rumprogram være langt mere avanceret. I stedet opererer NASA på en lille brøkdel af det føderale budget, mens billioner flyder ind i klassificerede programmer. Konklusionen: det rumprogram, der betyder noget, er det, offentligheden aldrig er blevet fortalt om.

## Kapitel 83 — Gary McKinnon: Hackeren der fandt ikke-terrestriske officerer i flådens databaser

I **2001 og 2002** hackede **Gary McKinnon** — en skotsk systemadministrator — sig ind i 97 amerikanske militære og NASA-computersystemer. Hvad han fandt, blev et af de mest betydningsfulde beviser for det hemmelige rumprogram.

McKinnon beskrev at finde:

- Et regneark med titlen **"Non-Terrestrial Officers"** — en liste over navne og grader, der ikke svarede til nogen kendt militærenhed, skib eller station
- En liste over **"flåde-til-flåde-overførsler"** — der dokumenterede flytningen af personale mellem fartøjer, hvis betegnelser ikke matchede noget skib i den amerikanske flådes offentlige flåde
- Ubehandlede **højopløsnings-fotografier** fra NASAs Johnson Space Center — billeder, der syntes at vise store, strukturerede objekter i rummet, som blev behandlet (retoucheret) inden offentlig frigivelse

McKinnon var ikke en professionel hacker. Han brugte basale værktøjer til at få adgang til dårligt sikrede systemer. Sikkerheden var så minimal, at han beskrev det som at have **ingen adgangskoder** på nogle systemer — en detalje, der antyder, at det klassificerede rumprograms administrative systemer var beskyttet af usynlighed og compartmentalisering snarere end teknisk sikkerhed.

USA søgte McKinnons udlevering fra Storbritannien i ti år — og truede ham med **60 til 70 års fængsel**. Udleveringen blev til sidst blokeret af den britiske indenrigsminister Theresa May i 2012 af menneskerettighedshensyn.

Retsforfølgelsens intensitet — en årtilang udleveringskamp over, hvad der blev beskrevet som et usofistikeret hack — antyder, at McKinnon fandt noget, den amerikanske regering anså for ekstremt følsomt. Hvis filerne var ubetydelige, ville retsforfølgelsen have været proportionel. Det uforholdsmæssige svar er i sig selv bevis på, at det, McKinnon beskrev, var virkeligt — eller tæt nok på virkeligheden til, at dets afsløring blev anset for en national sikkerhedstrussel af højeste orden.

## Kapitel 84 — Det hemmelige rumprograms vidner: Corey Goode, William Tompkins og andre

Ud over McKinnons elektroniske opdagelse er flere individer trådt frem med påstande om direkte deltagelse i det hemmelige rumprograms operationer:

**William Tompkins** — en flådeefterretningsoperatør og rumfartsingeniør, der arbejdede hos Douglas Aircraft og TRW — beskrev, inden sin død i 2017, et helt livs involvering med klassificerede programmer. Tompkins hævdede at have debriefet flådespioner, der vendte tilbage fra Nazityskland under Anden Verdenskrig, og som rapporterede, at Tyskland udviklede avancerede rumfartøjer med ikke-menneskelig assistance. Han beskrev efterfølgende amerikanske programmer, der byggede på denne efterretning, og som førte til udviklingen af rumfartøjshangarskibe og rumbaserede militære aktiver.

Tompkins' beretning er bemærkelsesværdig, fordi den er **forankret i verificerbar karrierehistorie** — hans ansættelse hos Douglas Aircraft, hans rolle i klassificerede flådeprogrammer og hans bidrag til rumfartsingeniørkunst er dokumenteret.

**Corey Goode** beskrev et "20 and Back"-program — hvor militærpersonale rekrutteres, tjener tyve år i rumbaserede operationer og derefter aldersregresses, hukommelsesslettes og returneres til det punkt i deres tidslinje, hvor de blev rekrutteret — uden subjektiv erindring om oplevelsen. Erindringerne dukker op senere, typisk gennem drømme eller regression.

"20 and Back"-konceptet, skønt ekstraordinært, beskrives af flere uafhængige vidner — ikke kun Goode. Konsistensen af beskrivelsen på tværs af vidner, der ikke har haft kontakt med hinanden, er bemærkelsesværdig.

**Andre vidner** inkluderer individer, der hævder at have tjent på Mars-baser, måneinstallationer og ombord på rumfartøjer — med beretninger, der konvergerer om flere nøglepunkter: eksistensen af rumbaserede militære aktiver, tilstedeværelsen af ikke-menneskelige entiteter i rumoperationer og forbindelsen mellem underjordiske baser og rumopsendelseskapaciteter.

Vidnesbyrdet om det hemmelige rumprogram er det vanskeligste at verificere og det letteste at afvise. Det er også den **logiske forlængelse** af beviserne præsenteret i de foregående kapitler. Hvis underjordiske baser eksisterer, hvis ikke-menneskelig teknologi er blevet reverse-engineered, hvis billioner af dollars har finansieret klassificerede programmer i halvfjerds år, og hvis ikke-menneskelige entiteter er til stede — så er udviklingen af rumkapaciteter med den teknologi, finansieret af disse ressourcer, i partnerskab med disse entiteter, ikke et spring. Det er et **skridt**.

## Kapitel 85 — Fra undergrunden til rummet: Hvordan DUMBs forbinder til rumopsendelseskapaciteter

Forbindelsen mellem underjordiske baser og rumoperationer er ikke blot organisatorisk — den er **fysisk**. Flere vidner beskriver opsendelsesanlæg placeret inden for eller forbundet til dybe underjordiske militærbaser.

Den beskrevne opsendelsesinfrastruktur inkluderer:

- **Vertikale skakter** inden for underjordiske baser — store nok til at rumme rumfartøjer, der åbner til overfladen gennem camouflerede udgange i bjerge eller fjerntliggende terræn
- **Underjordiske hangarer** hvor fartøjer vedligeholdes, tankes og forberedes til opsendelse
- **Tunnelforbindelser** mellem rumfartøjsfremstillingsanlæg og opsendelsessteder — der tillader fartøjer at transporteres under jorden fra konstruktion til deployering
- **Undervandsopsendelseskapacitet** — fartøjer der kan transitere fra underjordiske baser gennem tunnelsystemer til ubåds-lignende undervandsudgange, opsendes fra havet for at undgå overfladedetektion

Logistikken i et hemmeligt rumprogram kræver infrastruktur, der er usynlig fra overfladen. Ethvert element — konstruktion, vedligeholdelse, opsendelse og bjærgning — skal forekomme uden detektion. Underjordiske baser leverer præcis denne kapacitet:

- **Fremstilling** foregår i underjordiske anlæg, hvor materialer, udstyr og arbejdere er usynlige
- **Samling** foregår i underjordiske hangarer af den skala, Bob Lazar beskrev ved S-4
- **Opsendelse** foregår gennem vertikale skakter eller fjerntliggende overfladeudgange i kontrolleret luftrum
- **Bjærgning** omvender processen — fartøjer vender tilbage til kontrollerede områder og stiger ned til underjordiske hangarer

Det underjordiske basenetværk er ikke blot et tilflugtsrumssystem eller et bunkernetværk. Det er **jordinfrastrukturen** for et rumprogram — fabrikkerne, hangarerne, opsendelsespladserne og havnene, hvorfra en klassificeret flåde opererer. Uden undergrunden har det hemmelige rumprogram ingen grundlag. Med den har programmet alt, hvad det behøver: skjulning, fremstillingskapacitet, opsendelsesinfrastruktur og forbindelse til ethvert andet anlæg i netværket.

## Kapitel 86 — Reverse-engineerede fartøjer: Teknologien der kom nedefra

Den centrale teknologiske påstand i det hemmelige rumprogram er, at menneskelige ingeniører har **reverse-engineered** ikke-menneskelige fartøjer — studeret bjærgede køretøjer for at forstå deres fremdrifts-, energi- og materialesystemer og derefter bygget menneskelige versioner, der tilnærmer de originale kapaciteter.

Reverse-engineering-programmet beskrives som begyndende i slutningen af 1940'erne — efter **Roswell-bjærgningen** i 1947 og andre rapporterede bjærgninger — og fortsættende til i dag. Programmet opererer ved:

- **Area 51 / S-4** — hvor Bob Lazar beskrev at arbejde på fremdriftssystemer
- **Wright-Patterson Air Force Base** — hvor bjærgede materialer og fartøjer angiveligt blev bragt til indledningsvis ("Hangar 18"-traditionen)
- **Lockheed Martins Skunk Works** — den klassificerede afdeling, der udviklede U-2, SR-71 og F-117 stealth-flyene og påstås at være involveret i eksotisk køretøjsudvikling
- **Diverse underjordiske anlæg** hvor det mest følsomme arbejde foregår uden for satellit-overvågningens rækkevidde

**Ben Rich** — den tidligere chef for Lockheeds Skunk Works — udtalte angiveligt inden sin død i 1995: "Vi har allerede midlerne til at rejse blandt stjernerne, men disse teknologier er låst inde i sorte projekter, og det ville kræve en Guds indgriben at få dem ud til gavn for menneskeheden." Flere deltagere ved en 1993 UCLA alumni-præsentation rapporterer, at Rich fremkom med lignende udtalelser.

Reverse-engineering-tidslinjen antyder, at teknologikløften mellem den klassificerede og offentlige verden har vokset i over halvfjerds år. I 1947 havde offentligheden propelfly, og den klassificerede verden havde bjærgede skivefartøjer. I 2026 har offentligheden kemiske raketter, og den klassificerede verden har — hvis vidnesbyrdet er nøjagtigt — **interstellar kapacitet**.

Teknologien kom nedefra — bjærget fra nedslagssteder, leveret gennem aftaler med ikke-menneskelige entiteter, udviklet i underjordiske laboratorier. Og den forbliver nedenunder — låst i den underjordiske verden, kun tilgængelig for dem med godkendelserne, adgangen og positionen inden for udbrydercivilisationen.

## Kapitel 87 — Naziforbindelsen: Operation Paperclip, Klokken og kontinuitet under jorden

Den underjordiske verden har rødder, der går forud for den kolde krig — rødder der strækker sig til **Nazityskland** og de klassificerede programmer, der overlevede Det Tredje Riges fald.

**Operation Paperclip** — det amerikanske program, der rekrutterede over **1.600 tyske forskere, ingeniører og teknikere** efter Anden Verdenskrig — bragte arkitekterne bag nazisternes raket-, luftfarts- og våbenprogrammer ind i det amerikanske militær-industrielle kompleks. Blandt dem:

- **Wernher von Braun** — chef for V-2 raketprogrammet, senere direktør for NASAs Marshall Space Flight Center
- **Arthur Rudolph** — V-2 produktionschef, der brugte slavearbejdere fra Dora-Mittelbau koncentrationslejren, styrede senere Saturn V-programmet
- **Kurt Debus** — V-2 opsendelsesdirektør, senere direktør for Kennedy Space Center

Nazisterne var ikke blot raketforskere. Tysklands klassificerede programmer under krigen inkluderede:

**Die Glocke (Klokken)** — et klassificeret projekt beskrevet af den polske journalist Igor Witkowski, baseret på vidnesbyrd fra SS-officer Jakob Sporrenberg. Klokken var angiveligt en anordning på cirka 2,7 meter i bredden og 3,7 meter i højden, drevet af et stof kaldet "Xerum 525," der producerede antigravitationseffekter. Projektet blev drevet under den højeste klassificering og dræbte angiveligt adskillige forskere gennem strålingseksponering.

**Underjordiske anlæg**: Nazityskland drev omfattende underjordisk fremstilling — **Mittelwerk**-fabrikken i Harz-bjergene, hvor V-2 raketter blev produceret med koncentrationslejrslavearbejde i tunneler hugget ud af klippe. Nazisterne forstod underjordisk konstruktion og brugte den til deres mest kritiske programmer.

**Antarktiske ekspeditioner**: Tysklands **1938-39 Ny Schwaben-ekspedition** til Antarktis — og rapporter om efterfølgende krigsaktivitet dér — har fået forskere til at foreslå, at elementer af naziprogrammet fortsatte under jorden (og under is) efter krigen.

Kontinuiteten fra nazisternes underjordiske programmer til amerikanske underjordiske programmer er ikke spekulation — den er **dokumenteret**. De samme forskere, der byggede raketter i underjordiske nazifabrikker, byggede raketter for det amerikanske rumprogram. Den institutionelle viden om underjordisk konstruktion, klassificeret teknologiudvikling og compartmentaliseret programledelse overførtes direkte fra Det Tredje Rige til USA.

Den underjordiske verden er ikke en amerikansk opfindelse. Den er en arv — en hvis oprindelse inkluderer det tyvende århundredes mørkeste kapitel.

## Kapitel 88 — Regeringskontinuitet: Den officielle begrundelse for DUMBs — og den virkelige

Det officielle, offentligt anerkendte formål med dybe underjordiske anlæg er **Continuity of Government (COG)** — at sikre, at den føderale regering kan fortsætte med at fungere efter et katastrofalt angreb, især atomkrig.

COG er virkeligt. Det er finansieret. Det øves regelmæssigt:

- **Mount Weather** og **Raven Rock** er anerkendte COG-anlæg
- **Præsidentordrer** der daterer sig til Eisenhower-administrationen etablerer den juridiske ramme for COG-operationer
- **Regelmæssige øvelser** — inklusive årlige FEMA-øvelser — tester COG-procedurer
- **11. september 2001** udløste faktisk COG-aktivering for første gang siden programmets etablering

COG-forklaringen redegør for måske **et dusin** underjordiske anlæg — det antal, der er nødvendigt for at give ly til essentielt regeringspersonale, opretholde kommando og kontrol og sikre magtens succession. Den redegør ikke for **131 baser** — Schneiders tal — eller for omfanget af konstruktion, udgifter og hemmeligholdelse beskrevet af den samlede bevismasse.

COG-forklaringen er **dækhistorien** — den offentligt acceptable begrundelse for underjordisk konstruktion, der forklarer en brøkdel af, hvad der faktisk er bygget. Den forklarer Mount Weather og Raven Rock. Den forklarer ikke Dulce, S-4, Ozark-anlæggene, mag-lev-transportsystemet, de genetiske programmer, tilstedeværelsen af ikke-menneskelige entiteter eller billionerne i uopgjorte udgifter.

Det virkelige formål med det underjordiske netværk — formålet, der ikke kan offentligt erklæres — omfatter alt, hvad COG-forklaringen udelukker:

- Huse og samarbejde med ikke-menneskelige entiteter
- Reverse-engineere ikke-menneskelig teknologi
- Gennemføre programmer (genetiske, psykologiske, teknologiske), der ville være ulovlige på overfladen
- Vedligeholde udbrydercivilisationens infrastruktur
- Drive jordkomponenten af det hemmelige rumprogram
- Sikre overlevelsen af en **udvalgt befolkning** — ikke regeringen, men en udvalgt gruppe — i tilfælde af katastrofale begivenheder

COG er etiketten på kassen. Hvad der er inde i kassen, er en civilisation.

## Kapitel 89 — Den parallelle økonomi: Billioner af dollars i infrastruktur, ingen stemte for

Den underjordiske verden driver sin egen økonomi — en der krydser den offentlige økonomi på specifikke punkter (finansieringsudtrækning, entreprenørbetalinger, materialeindkøb), men ellers fungerer **uafhængigt**.

Omfanget af denne parallelle økonomi:

**Årlig strøm**: Anslået $1 billion eller mere om året flyder fra den offentlige økonomi ind i klassificerede programmer — gennem det sorte budget, omdirigerede myndighedsmidler, uofficielle indtægter og finansielle mekanismer, som FASAB Statement 56 har legaliseret.

**Kumulativ investering**: Over halvfjerds års drift overstiger den samlede investering i den underjordiske verden sandsynligvis **$50 billioner** i nutidens dollars — langt over den samlede investering i nogen offentlig infrastruktur i menneskehedens historie.

**Beskæftigelse**: Konstruktionen, vedligeholdelsen og driften af 131+ underjordiske anlæg, plus tilknyttede rumoperationer, kræver en arbejdsstyrke på **hundredtusindvis** — militærpersonale, entreprenører, forskere, ingeniører og støttepersonale. Disse individer tjener lønninger, forbruger ressourcer og bidrager til en økonomi, der ikke optræder i nogen offentlige økonomiske data.

**Teknologi**: Den reverse-engineerede teknologi i den klassificerede verden repræsenterer en økonomisk værdi, der i det væsentlige er **uberegnelig**. Energisystemer, fremdriftsteknologi, materialevidenskab, medicinske kapaciteter — enhver af disse, frigivet til offentligheden, ville transformere den globale økonomi. Alle sammen, holdt hemmeligt, repræsenterer et teknologisk monopol af hidtil uset skala.

**Infrastruktur**: Den fysiske infrastruktur — baser, tunneler, transportsystemer, opsendelsesanlæg, kraftværker — repræsenterer faste aktiver til en værdi af billioner. Denne infrastruktur producerer ingen offentlig indtægt, beskæftiger ingen offentlige arbejdere og tjener intet offentligt formål — alligevel forbruger den offentlige ressourcer i en skala, der forvrænger hele den nationale økonomi.

Den parallelle økonomi er ikke en konspirationsteori. Den er den **matematiske konsekvens** af dokumenterede fakta: billioner af dollars, der flyder ud af den offentlige økonomi år efter år, årti efter årti, og køber noget, offentligheden aldrig ser, aldrig bruger og aldrig stemmer om. Infrastrukturen eksisterer, fordi pengene eksisterer. Og pengene eksisterer, fordi mekanismerne til at udtrække dem er blevet bygget, legaliseret og skjult i fuld offentlighed.

## Kapitel 90 — To civilisationer: Overfladeverdenen og den der løber under den

Beviserne præsenteret over de foregående niogfirs kapitler peger mod en enkelt konklusion: der er **to civilisationer** på Jorden.

**Overfladecivilisationen** — den offentligheden bebor — opererer efter kendt fysik, offentlig teknologi, forfatningsmæssig regeringsførelse og en fælles fortælling om menneskets historie, kapacitet og plads i kosmos. Denne civilisation tror, den er den eneste civilisation. Den tror, dens teknologi er den mest avancerede tilgængelige. Den tror, dens regering, hvor fejlbehæftet den end er, opererer inden for rammerne af kendte programmer og myndigheder. Den tror, at Jordens overflade er omfanget af menneskelig beboelse.

**Den underjordiske civilisation** — udbrydercivilisationen — opererer efter fysik, der inkluderer principper, offentligheden ikke er blevet fortalt om, teknologi der er årtier eller århundreder foran den offentlige sektor, regeringsførelse der ikke er ansvarlig over for nogen forfatning, og et forhold til ikke-menneskelige entiteter, som overfladecivilisationen ikke har tilladelse til at kende til. Denne civilisation har sin egen økonomi, sit eget territorium, sin egen befolkning og sit eget formål — et der måske eller måske ikke stemmer overens med overfladebefolkningens interesser.

De to civilisationer deler en planet, men ikke en virkelighed. Overfladeverdenen leverer arbejdskraften, skatterne, ressourcerne og det genetiske materiale. Den underjordiske verden leverer — **intet**. Ingen teknologioverførsel til offentligheden. Ingen medicinske fremskridt fra klassificeret forskning. Ingen energisystemer fra reverse-engineered fysik. Ingen afsløring af de væsener, der deler planeten. Intet strømmer opad. Alt strømmer nedad.

Det her er ikke et partnerskab. Det er **udtrækning**. Overfladecivilisationen eksisterer delvist for at brødføde den underjordiske — ved at levere pengene, menneskene og uvidenhedens velsignelse, som den underjordiske verden kræver for at operere.

To civilisationer. Den ene kender til den anden. Den anden gør ikke. Og den, der ikke ved, er den, der bliver brugt.

# Del X — Åbenbaringen

## Kapitel 91 — Kortet: Når du overlægger DUMBs, planlagte hovedstæder og leylinjer

Når tre datasæt overlægges på et enkelt kort — placeringerne af dybe underjordiske militærbaser, positionerne af planlagte hovedstæder og forløbet af anerkendte leylinjer — fremkommer et mønster, der er synligt for enhver, der er villig til at se.

**Leylinjer** — først beskrevet af Alfred Watkins i 1921 og udvidet af efterfølgende forskere — er justeringer af oldtidige steder, monumenter og geografiske træk, der danner rette linjer over landskabet. Skeptikere afviser dem som statistiske artefakter. Fortalere hævder, de repræsenterer et elektromagnetisk eller energetisk gitter, der er iboende i Jordens struktur.

Uanset om mekanismen er elektromagnetisk, geologisk eller noget, der endnu ikke er forstået, er **korrelationen observerbar**:

- DUMB-placeringer klynger sig langs leylinjers forløb — særligt de store gitterlinjer identificeret af forskere som Bruce Cathie og Ivan Sandile
- Planlagte hovedstæder er positioneret ved **skæringspunkter** af leylinjer — punkter hvor flere justeringer krydser
- Oldgamle hellige steder — de samme steder der definerer leylinjer — ligger ofte oven på eller ved siden af geologiske formationer, der er egnede til underjordisk konstruktion

Overlægningen producerer et kort, der antyder, at det underjordiske netværk ikke er tilfældigt konstrueret. Det følger et **gitter** — et der flugter med oldgammel hellig geografi, moderne militær positionering og geologiske formationer, der giver både konstruktionsmulighed og energimæssig betydning.

Den oldgamle verdens bygherrer placerede deres vigtigste strukturer på specifikke punkter af Jordens overflade. Den moderne underjordiske verdens bygherrer placerer deres vigtigste anlæg på de samme punkter. Tilfældighedsforklaringen kræver, at militæringeniører, der opererer i hemmelighed, ved et uheld valgte de samme lokationer, som oldtidens præster og arkitekter bevidst valgte. Den alternative forklaring er, at begge sæt bygherrer arbejdede ud fra den **samme viden** — viden om Jordens struktur, der er blevet holdt, overleveret og brugt i årtusinder af dem, der besidder den.

## Kapitel 92 — Tidslinjen: Accelereret konstruktion siden 1950'erne

Den underjordiske konstruktionstidslinje afslører et program, der har accelereret kontinuerligt siden sin begyndelse:

**1940'erne**: Den umiddelbare efterkrigsperiode. Naziforskere bragt til USA gennem Operation Paperclip. Bjærgning af ikke-menneskelige fartøjer ved Roswell (1947) og andre rapporterede steder. Indledende reverse-engineering-bestræbelser. Konstruktion af tidlige anlæg på steder som Wright-Patterson AFB.

**1950'erne**: Eisenhower-æraen. Påståede møder med ikke-menneskelige entiteter. Konstruktion af Mount Weather, Raven Rock og første generations COG-anlæg. RAND Corporation-artikler om underjordisk konstruktion publiceret. Forskning i nukleare boremaskiner begynder ved Los Alamos.

**1960'erne**: Større udvidelse. Udvikling af Subterrenen. Konstruktion ved Cheyenne Mountain. Udvidelse af Nevada Test Sites underjordiske anlæg. Begyndelsen på det sorte budgets eksponentielle vækst.

**1970'erne**: Dulce-hændelsen (1979, ifølge Schneider). Patenter på nukleare boremaskiner indgivet. RAND publicerer artikler om vakuumrørstransport. Underjordisk konstruktion skifter fra konventionelle til nukleare boremetoder, der dramatisk øger hastighed og kapacitet.

**1980'erne**: Massiv udvidelse under Reagan. Strategic Defense Initiative (Star Wars) giver dækning for rumprogramudgifter. Thomas Castellos ansættelse ved Dulce. Det sorte budget udvides til hundredvis af milliarder årligt.

**1990'erne**: Phil Schneiders foredrag (1995-96). Konstruktion ved Denver International Airport (1989-1995). Schneider hævder 131 DUMBs operationelle. FASAB-regnskabsændringer begynder at tilsløre udgifter.

**2000'erne**: 11. september udløser COG-aktivering og giver begrundelse for udvidet klassificeret forbrug. Krigen mod Terror omdirigerer billioner til programmer med minimalt tilsyn. Underjordisk konstruktion accelererer yderligere.

**2010'erne**: FASAB Statement 56 legaliserer hemmeligt regnskab (2018). $21 billioner i uopgjorte udgifter dokumenteret. Konstruktion fortsætter i et ukendt, men formodentlig accelererende tempo.

**2020'erne**: Den aktuelle tilstand af det underjordiske netværk er ukendt for offentligheden. Hvis konstruktionen er fortsat med de hastigheder, udgiftsdata antyder, er netværket langt større end noget beskrevet af whistleblowere i 1990'erne.

Tidslinjen viser **kontinuerlig acceleration** — flere penge, mere teknologi, mere hastighed, mere hemmeligholdelse, mere juridisk beskyttelse af hemmeligt forbrug — over femoghalvfjerds år. Uanset hvad der eksisterer under jorden i dag, er det produktet af trekvart århundrede af uafbrudt, eksponentielt voksende investering fra den rigeste nation i historien.

## Kapitel 93 — Jordskælvene: Anomale seismiske hændelser der matcher underjordisk konstruktion

Seismologer har dokumenteret jordskælv med karakteristika, der adskiller dem fra naturlige tektoniske hændelser — og som er forenelige med **underjordiske atomsprængninger eller storstilet mekanisk boring**.

De adskillende karakteristika:

**Dybde**: Naturlige jordskælv stammer typisk fra dybder bestemt af tektonisk pladestruktur. Anomale hændelser forekommer i dybder, der er **usædvanligt overfladiske** — sommetider mindre end en kilometer — forenelige med konstruktionsaktivitet nær overfladen.

**Bølgeform**: Naturlige jordskælv producerer både **P-bølger** (trykbølger) og **S-bølger** (forskydningsbølger). Atomsprængninger og store mekaniske hændelser producerer bølgeformer med **dominerende P-bølger** og undertrykte S-bølger — en signatur, som seismologer kan skelne fra naturlige hændelser.

**Placering**: Anomale seismiske hændelser klynger sig i områder, der svarer til mistænkte DUMB-placeringer — områder uden naturlige forkastningslinjer, der ville forklare den seismiske aktivitet.

**Frekvens**: Nogle områder oplever gentagne, regelmæssige seismiske hændelser med intervaller forenelige med planlagt konstruktionsaktivitet snarere end naturlige geologiske processer.

Specifikke eksempler dokumenteret af forskere:

- **Serie af overfladiske jordskælv** nær Dulce, New Mexico — i et område, der ikke er på en stor forkastningslinje
- **Anomale seismiske hændelser** nær Denver International Airport under dens konstruktionsperiode
- **Gentagne overfladiske hændelser** i Ozark-plateauet — et område med stabil geologi, hvor jordskælv er geologisk uventede
- **Globale mønstre** af overfladiske, anomale seismiske hændelser, der korrelerer med mistænkte DUMB-placeringer verden over

Det seismiske bevis beviser ikke underjordisk konstruktion ved nogen specifik lokation. Men mønstret — overfladisk, mekanisk konsistent, geografisk korreleret med mistænkte anlæg og tilbagevendende med intervaller uforenelige med naturlige processer — giver et **målbart, fysisk datasæt**, der understøtter eksistensen af igangværende storstilet underjordisk konstruktion.

## Kapitel 94 — Bragene: Uforklarlige lyde hørt verden over — tunnelboring?

Siden begyndelsen af 2000'erne er rapporter om **uforklarlige bragende lyde** steget dramatisk verden over. Lydene beskrives som dybe, resonerende brag — sommetider enkelte, sommetider gentagne — der synes at komme fra under jorden eller fra ingen identificerbar retning.

Rapporter er kommet fra:

- **Clintonville, Wisconsin** (2012) — tre nætters bragende lyde, der rystede huse og raslede vinduer, uden nogen seismisk hændelse detekteret, ingen militæraktivitet anerkendt og ingen forklaring givet
- **Flere steder i Det Forenede Kongerige** — rapporter fra hele England og Skotland om underjordisk rumlen og brag
- **Moodus, Connecticut** — en lokation med en århundredlang historie af uforklarlige bragende lyde (navnet "Moodus" stammer fra et wangunk-ord, der betyder "stedet med dårlige lyde")
- **Globale rapporter** — fra Australien, Rusland, Canada, Tyskland og dusinvis af andre lande

Bragenes karakteristika er forenelige med **storstilet mekanisk aktivitet under jorden** — specifikt den slags aktivitet, der produceres af nukleare tunnelboremaskiner, der opererer i dybden. Maskinerne beskrevet i Subterrene-patenterne ville producere lavfrekvente vibrationer, når de smelter sig igennem klippe — vibrationer, der ville forplante sig gennem jorden og nå overfladen som dybe bragende lyde.

Timingen af stigningen i rapporter — der begynder for alvor i 2000'erne — svarer til perioden med **maksimale underjordiske konstruktionsudgifter** identificeret i den finansielle analyse. Hvis billioner af dollars flød ind i underjordisk konstruktion i denne periode, ville den mekaniske aktivitet, der producerer bragene, være på sit højeste niveau.

Ikke hvert uforklaret brag er bevis på tunnelboring. Men når bragende lyde stiger verden over, på et tidspunkt hvor underjordisk konstruktionsforbrug er på sit højeste, på lokationer der korrelerer med mistænkte anlægssteder, berettiger forbindelsen en undersøgelse, der aldrig er blevet gennemført.

## Kapitel 95 — Synkehullerne: Pludselige sammenstyrtninger der afslører underjordiske hulrum

**Synkehuller** — pludselige sammenstyrtninger af jordoverfladen ned i underjordiske hulrum — forekommer naturligt i områder med opløseligt grundfjeld (kalksten, gips, salt). Men den stigende hyppighed og usædvanlige placeringer af nogle synkehuller antyder, at ikke alle sammenstyrtninger er naturlige.

Synkehuller der rejser spørgsmål:

- **Guatemala City, 2010** — et synkehul på cirka **18 meter bredt og 91 meter dybt** åbnede sig midt i byen og slugte en tre-etagers bygning. Den perfekt cylindriske form var usædvanlig — naturlige synkehuller danner sjældent perfekte cirkler. Dybden oversteg, hvad naturlig opløsning af kalksten typisk ville producere.
- **Bayou Corne, Louisiana, 2012** — et massivt synkehul åbnede sig i et boligområde og voksede til sidst til **over 10 hektar**. Synkehullet var forårsaget af sammenstyrtningen af en saltdom, der var blevet udnyttet af Texas Brine Company — et **kendt** underjordisk hulrum, der kollapsede. Denne sag beviser, at industriel underjordisk aktivitet skaber synkehuller.
- **Flere synkehuller i Florida, Texas og andre stater** — der forekommer i områder, hvor naturlige geologiske forhold ikke fuldt forklarer sammenstyrtningerne

Relevansen for det underjordiske spørgsmål: hvis underjordiske hulrum eksisterer — hvad enten fra militær konstruktion, minedrift eller anden aktivitet — kan de kollapse. Efterhånden som underjordisk konstruktion ældes, kan den strukturelle integritet af tunneler og kamre forringes, særligt i områder hvor konstruktionsmetoder var ufuldkomne, eller geologiske forhold ændrede sig.

En stigende hyppighed af synkehuller på uventede lokationer kunne indikere den **aldrende infrastruktur** i det underjordiske netværk — tunneler konstrueret for årtier siden, der begynder at svigte, kamre hvis lofter ikke længere kan bære overliggende byrde, og hulrum hvis eksistens overfladeverdenen først opdager, når jorden over dem giver efter.

## Kapitel 96 — Børnene: Den mørkeste tråd — menneskehandel og underjordiske destinationer

Det her kapitel behandler det vanskeligste emne i denne bog. Det må siges direkte, fordi implikationerne er centrale for at forstå, hvorfor den underjordiske verden beskyttes med en sådan vildskab.

Den globale **menneskehandelsindustri** genererer anslået **$150 milliarder om året** og involverer anslået **40 millioner ofre** verden over, ifølge Den Internationale Arbejdsorganisation. En betydelig delmængde involverer **børn**.

Alene i USA modtager National Center for Missing and Exploited Children rapporter om cirka **400.000 savnede børn årligt**. Langt størstedelen findes. Et betydeligt antal gør ikke.

Den underjordiske forbindelse:

Flere whistleblowere, efterforskere og forskere har beskrevet menneskehandelsnetværk, der ender ved underjordiske anlæg. Destinationerne er ikke overfladebordeller eller tvangsarbejdsoperationer — de er **underjordiske installationer**, hvor ofre bruges i programmer, der spænder fra tvangsarbejde til eksperimentering til formål, der er for foruroligende til at beskrive i kliniske termer.

Beviserne:

- **Militære whistleblowere**, der har beskrevet missioner til at befri børn fra underjordiske anlæg — og beskriver forhold forenelige med fangenskab, eksperimentering og værre
- **Handelsnetværksefterforskninger**, der sporer forsyningskæder til militære installationer og klassificerede anlæg — efterforskninger, der lukkes ned, når de nærmer sig klassificerede programmer
- **Overlevende**, hvis beretninger beskriver at blive taget under jorden — til anlæg med sikkerhed, medicinsk udstyr og ikke-menneskelig tilstedeværelse
- **Skala-uoverensstemmelsen** — antallet af mennesker, der forsvinder permanent, overstiger hvad kriminel aktivitet på overfladen kan redegøre for

Det her er den tråd, der forklarer **hemmeligholdelens ekstremitet**. Underjordiske baser kan holdes hemmelige, fordi de involverer national sikkerhed. Reverse-engineered teknologi kan holdes hemmelig, fordi den involverer konkurrencefordel. Ikke-menneskelige entiteter kan holdes hemmelige, fordi afsløring ville destabilisere samfundet.

Men programmer, der involverer børn, kan ikke holdes hemmelige, fordi de er pinlige eller destabiliserende. De må holdes hemmelige, fordi deres afsløring ville **afslutte** de ansvarlige institutioner — ikke reformere dem, ikke omstrukturere dem, men afslutte dem helt. Hemmeligholdelens vildskab er proportional med forbrydelsens dybde.

## Kapitel 97 — Militæroperationerne: Hvad "at dræne sumpen" betyder — bogstaveligt

Rapporter har cirkuleret i det alternative forskningsmiljø — særligt siden 2017 — om **militæroperationer rettet mod underjordiske anlæg**. Disse rapporter beskriver:

- Specialoperationsstyrker, der gennemfører **razziaer mod underjordiske baser** — særligt dem, der påstås at huse handelsoperationer og fangne befolkninger
- Militærenheder, der bruger kontrollerede sprængninger til at **kollapse tunnelsystemer** — og gøre anlæg ubrugelige
- Anomale **seismiske hændelser**, der matcher signaturerne for underjordiske sprængninger — der forekommer i mønstre forenelige med systematisk anlægsødelæggelse
- Rapporter om **børn reddet** fra underjordiske anlæg — transporteret til militærhospitaler og medicinske anlæg til behandling

Rapporterne er i vid udstrækning uverificerede gennem officielle kanaler — hvilket er foreneligt med operationernes klassificerede natur, hvis de finder sted. Militæret annoncerer ikke operationer mod sine egne klassificerede anlæg. Hvis elementer inden for militæret retter sig mod anlæg drevet af andre elementer, ville operationerne være de mest klassificerede og mest følsomme i militærhistorien.

Indicielle beviser der understøtter rapporterne:

- En betydelig stigning i **præsidentordrer** relateret til håndhævelse af menneskehandel begyndende i 2017
- Øget militæraktivitet ved lokationer **forbundet med mistænkte DUMBs** — inklusive usædvanlig helikoptertrafik, konvojbevægelser og midlertidige vejlukninger
- Seismiske hændelser på lokationer uden naturlig forkastningsaktivitet, i dybder forenelige med underjordiske sprængninger
- Hospitalsindlæggelser og aktiveringer af medicinske anlæg ved militærinstallationer nær mistænkte operationssteder

Hvorvidt disse operationer finder sted i det beskrevne omfang, i begrænset omfang eller slet ikke, kan ikke afgøres ud fra offentlig information. Men muligheden for, at elementer inden for militæret gennemfører operationer mod det underjordiske netværk — motiveret af opdagelsen af, hvad disse anlæg indeholder — repræsenterer den mest betydningsfulde interne konflikt i det amerikanske militær-industrielle kompleks' historie.

## Kapitel 98 — Afsløringens vej: Hvordan denne information gradvist når overfladen

Den underjordiske sandhed når overfladen — ikke gennem en enkelt dramatisk åbenbaring, men gennem en **gradvis, flerkanalproces**, der har accelereret.

Afsløringskanalerne:

**Kongreshandling**: I 2023 vedtog Senatets efterretningsudvalg lovgivning, der etablerede en ramme for **UAP (Unidentified Anomalous Phenomena) afsløring** — inklusive bestemmelser om whistleblowerbeskyttelse og bjærgning af ikke-menneskeligt materiale. Lovgivningen anerkender, for første gang i officielle vendinger, den mulige eksistens af klassificerede programmer, der involverer ikke-menneskelig teknologi.

**Whistleblowervidnesbyrd**: **David Grusch**, en tidligere efterretningsofficer, vidnede for Kongressen i 2023, at den amerikanske regering besidder bjærgede ikke-menneskelige fartøjer og biologisk materiale — og at denne information ulovligt er blevet tilbageholdt fra Kongressen. Hans vidnesbyrd, afgivet under ed, repræsenterer den højestrangerende bekræftelse af reverse-engineering-programmet i historien.

**Militær anerkendelse**: Pentagon etablerede **All-domain Anomaly Resolution Office (AARO)** til at efterforske UAP'er — en officiel anerkendelse af, at anomale fænomener kræver efterforskning af det militære etablissement.

**Medieskift**: Mainstream medier, der brugte årtier på at afvise UFO- og underjordiske baseemner som marginale, er begyndt at dække UAP-vidnesbyrd, kongreshøringer og whistleblowerberetninger med stigende alvor.

**Kulturel forberedelse**: Film, tv-serier og dokumentarer, der behandler underjordiske baser, ikke-menneskelige entiteter og klassificerede programmer, er steget dramatisk — og tjener som **kulturel akklimatisering**, der forbereder offentligheden på information, der ville være for forstyrrende, hvis den blev frigivet uden forberedelse.

Afsløringens vej er langsom, fordi informationen er verdensændrende. Den underjordiske verden — baserne, væsenerne, teknologien, programmerne — repræsenterer en revision af den menneskelige virkelighed så fundamental, at dens pludselige frigivelse ville destabilisere enhver institution, ethvert trossystem og enhver antagelse, som overfladeverdenen er bygget på.

Informationen kommer. Vejen er synlig. Spørgsmålet er, om den ankommer i tide — og om overfladeverdenen er klar til, hvad der ligger under den.

## Kapitel 99 — Verdenen under verdenen: Det fulde billede samlet

Lad beviserne tale som en helhed.

**Whistleblowerne** — Schneider, Castello, Cooper, Sauder, Lazar og dusinvis af andre — beskrev, uafhængigt og på bekostning af deres karrierer og liv, et netværk af underjordiske anlæg af ekstraordinær skala.

**Teknologien** — nukleare boremaskiner, glasforede tunneler, mag-lev-transport, lukket kredsløbs-livsunderstøttelse — eksisterer i patenter, publicerede artikler og ingeniørlitteratur. Kapaciteten til at bygge, hvad whistleblowerne beskriver, er dokumenteret.

**Pengene** — billioner af dollars i uopgjorte udgifter, legaliseret af FASAB Statement 56, der flyder gennem det sorte budget, omdirigerede myndighedsmidler og uofficielle indtægtsstrømme — giver de finansielle ressourcer til konstruktion i den beskrevne skala.

**Anlæggene** — anerkendte (Mount Weather, Raven Rock, Cheyenne Mountain) og påståede (Dulce, S-4, Denver, Ozarks) — danner et netværk, hvis omfang er ukendt, men hvis eksistens er hævet over rimelig tvivl.

**Det globale netværk** — Storbritannien, Schweiz, Norge, Rusland, Kina, Israel, Australien, Antarktis og undervandsinstallationer — demonstrerer, at underjordisk konstruktion er et verdensomspændende program, ikke en amerikansk anomali.

**De planlagte hovedstæder** — Washington, Astana, Brasilia, Canberra og andre — deler designtræk, der er forenelige med overflademarkører for underjordisk infrastruktur.

**De oldgamle tunneler** — Derinkuyu, Kappadokien, Erdstalls, Hypogæet, sydamerikanske netværk — beviser, at underjordisk konstruktion er en oldgammel praksis, ikke en moderne opfindelse.

**Væsenerne** — beskrevet konsistent af whistleblowere, bortførte og oldgamle traditioner — bebor den underjordiske verden side om side med menneskeligt militærpersonale.

**Det hemmelige rumprogram** — finansieret af det samme sorte budget, forbundet til undergrunden gennem opsendelsesanlæg og fremstilling — udvider udbrydercivilisationen til rummet.

**De fysiske beviser** — anomale seismiske hændelser, uforklarlige brag, synkehuller, ventilationsskakter i fjerntliggende områder, sikkerhedsinfrastruktur der beskytter intet synligt — giver målbar, fysisk bekræftelse af underjordisk aktivitet.

Hvert bevisstykke, betragtet alene, kan afvises. Taget sammen danner de et billede, som afvisning ikke kan adressere. Verdenen under verdenen er virkelig. Den er omfattende. Den er beboet. Og dens eksistens er den enkeltstående mest konsekvensrige hemmelighed i menneskets historie.

## Kapitel 100 — De byggede en civilisation under jorden — spørgsmålet er hvorfor

De byggede den.

Beviserne er overvældende — ikke nogen enkelt del, men helheden. Patenterne, pengene, vidnerne, anlæggene, teknologien, de oldgamle præcedenser, det globale omfang, de seismiske data, de forsvundne mennesker, de døende whistleblowere, den legaliserede hemmeligholdelse. De byggede en civilisation under jorden.

**Spørgsmålet er hvorfor.**

Det officielle svar — regeringskontinuitet, overlevelse af atomkrig — redegør for en brøkdel af, hvad der er bygget. Et dusin bunkere tjener COG. Hundrede og enogtredive baser tjener noget andet.

De mulige svar:

**Overlevelse**: De byggede under jorden, fordi de forventede en katastrofal begivenhed — asteroidenedslag, solhændelse, polskift, atomkrig — og konstruerede infrastrukturen til at sikre overlevelsen af en udvalgt befolkning. Overfladebefolkningen blev ikke informeret, fordi der ikke var plads nok til alle — og fordi udvælgelsen af, hvem der overlever, og hvem der ikke gør, er den mørkeste beslutning, nogen regering kan træffe.

**Sameksistens med ikke-mennesker**: De byggede under jorden, fordi de delte plads med ikke-menneskelige entiteter — entiteter der foretrækker eller kræver underjordisk beboelse, der tilbød teknologi til gengæld for plads, og hvis tilstedeværelse ikke kunne afsløres uden at kollapse overfladeverdenens forståelse af virkeligheden.

**Parallel civilisation**: De byggede under jorden, fordi udbrydercivilisationen havde brug for territorium — et sted at leve, arbejde, udvikle teknologi og drive et rumprogram uden for overfladesynets rækkevidde. Undergrunden er ikke en bunker. Den er et **land** — med al den infrastruktur, et land kræver.

**Kontrol**: De byggede under jorden, fordi undergrunden er den ultimative magtposition — usynlig, usårlig, forbundet og selvforsynende. Fra undergrunden kan et lille antal mennesker overvåge, manipulere og styre overfladebefolkningen uden nogensinde at blive set.

**Alle ovenstående**: Den underjordiske verden tjener alle disse formål samtidigt — overlevelse, sameksistens, civilisation og kontrol — fordi programmet er gammelt nok, stort nok og velhavende nok til at tjene ethvert formål, som enhver fraktion inden for det nogensinde har foreslået.

Overfladeverdenen lever over svaret. Syv milliarder mennesker går hen over en civilisation, de ikke ved eksisterer — finansierer den med deres skatter, brødføder den med deres arbejde og forsyner den med alt, hvad den har brug for, fra genetisk materiale til salig uvidenhed.

Undergrunden er virkelig. Væsenerne er virkelige. Teknologien er virkelig. Pengesporet er virkeligt. De døende whistleblowere er virkelige. Det eneste, der ikke er virkeligt, er den verden, overfladebefolkningen er blevet fortalt, de lever i — en verden med én civilisation, ét niveau, én virkelighed.

Der er to. Der har altid været to. Og den nedenunder har styret den ovenover i længere tid, end nogen på overfladen er blevet fortalt.

**Åbenbaringen kommer ikke. Den er her.** Beviserne er samlet. Billedet er komplet. Hvad du gør med det, er det eneste spørgsmål, der er tilbage — og det er et spørgsmål, som kun du, læseren, kan besvare.